ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 728/745/25
Головуючий у першій інстанції – Сороколіт Є. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/876/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем – Герасименко Ю.О.,

учасники справи:
стягувач: ОСОБА_1 ,
боржник: ОСОБА_2 , 

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 січня 2026 року (проголошено о 12:48, повний текст складено 12.01.2026) про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на майно,-

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчих листів у справі № 728/745/25 від 04.02.2025 щодо стягнення 39 916 грн (ВП № 79771754) та 1 973 грн (ВП № 79771582) такими, що не підлягають виконанню, просив стягнути з ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
В обґрунтування заяви зазначав, що відповідно до постанови Чернігівського апеляційного суду від 15.10.2025 грошова сума у розмірі 39 916,67 грн не підлягала стягненню із боржника шляхом примусового виконання, оскільки ним 20.03.2025 було внесено кошти на депозитний рахунок Бахмацького районного суду Чернігівської області у сумі 39 916,67 грн для виплати ОСОБА_1 у разі прийняття рішення щодо припинення її права власності на 1/6 частину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. 
Уважав, що 04.12.2025 судом було помилково видано виконавчий лист ОСОБА_1 , а головним державним виконавцем Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковалевською А.О. 09.12.2025 помилково відкрито виконавче провадження. 
Зазначав, що сума у розмірі 1 973,11 грн, визначена постановою Чернігівського апеляційного суду від 15.10.2025 як грошова компенсація вартості 1/6 частки у спільному майні, була повністю та добровільно сплачена боржником до моменту відкриття виконавчого провадження. 

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05.01.2026 заяву ОСОБА_2 щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню – задоволено частково.
Визнано виконавчий лист № 728/745/25, виданий 04.12.2025 Бахмацьким районним судом про стягнення із ОСОБА_2 грошової компенсації вартості належної 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 39 916,67 грн, що внесені ним згідно з квитанцією від 20.03.2025 № 2349491492 та зберігаються на розрахунковому рахунку UA12820172035528900200000960; Одержувач: Ту Дксу України у Чернігівській області Бахмацький суд; Банк отримувача: Державна казначейська служба України; ЄДРПОУ 26295412, шляхом їх перерахування на користь ОСОБА_1 , таким, що не підлягає виконанню.
У задоволенні іншої частини заяви – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 500 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким закрити провадження у справі; зобов`язати ТУ ДСА в Чернігівській області перерахувати грошові кошти в сумі 39 916,67 грн, внесені на депозитний рахунок суду ОСОБА_2 20.03.2025 в сумі 39 916,67 на рахунок ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що визнавши виконавчий лист №728/745/25 від 04.12.2025 таким, що не підлягає виконанню, районним судом не надано роз`яснення сторонам у справі як виконати судове рішення Чернігівського апеляційного суду від 15.01.2025. 
Заявниця зазначає, що судом помилково не залучено третьою особою Бахмацький ВДВС, так як оскаржувана ухвала безпосередньо зумовила виникнення, зміну та припинення їх правовідносин. 
Уважає, що вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених представником відповідача витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи в суді, районний суд не в повній мірі дослідив подані заявником документи. 
Указує, що акт №1 прийому-передачі послуг від 15.12.2025, в якому вказано вартість послуг 3000 грн, наданий без додавання документу про оплату цих послуг. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із розглядом справи в апеляційній інстанції у розмірі 5 000 грн.
Зазначає, що ще до винесення ухвали Бахмацького районного суду Чернігівської області він виконав свій обов`язок щодо внесення компенсації. Внесення коштів на депозитний рахунок суду є належним та достатнім способом виконання обов`язку щодо компенсації частки у спільному майні. З цього моменту грошове зобов`язання вважається виконаним. Сума 1973,11 грн була добровільно сплачена до відкриття виконавчого провадження, що також виключає наявність невиконаного обов`язку.
Наголошує, що на дату видачі виконавчих листів 04.12.2025 та на дату відкриття виконавчих проваджень, будь-яка, заборгованість у нього перед ОСОБА_1 була відсутня.
Уважає, що з моменту внесення коштів обов`язок боржника припиняється. Подальше перерахування коштів з депозитного рахунку є процедурною дією, яка не створює нового грошового зобов`язання та не може бути підставою для повторного стягнення з боржника тієї ж суми.
Указує, що ухвала не впливає на правовий статус органу ДВС у розумінні статті 53 ЦПК України, а тому його незалучення до участі у справі не є порушенням процесуального закону і не могло вплинути на правильність вирішення заяви по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що:
- виконавчий лист №728/745/25 від 04.12.2025 про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості належній 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 39 916,67 грн, що внесені ним згідно з квитанцією від 20.03.2025 № 2349491492 та зберігаються на розрахунковому рахунку UA12820172035528900200000960; Одержувач: Ту Дксу України у Чернігівській області Бахмацький суд; Банк отримувача: Державна казначейська служба України; ЄДРПОУ 26295412, шляхом їх перерахування на користь ОСОБА_1 є таким, що не підлягає виконанню, оскільки спосіб виконання рішення суду у зазначеній вище частині, не передбачає вжиття заходів примусового виконання, а відтак, не передбачає примусового виконання взагалі;
- вимоги про визнання виконавчого листа № 728/745/25 від 04.12.2025 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості належній 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 1 973,11 грн таким, що не підлягає виконанню, не підлягають задоволенню, оскільки на час звернення із відповідною заявою від 23.12.2025 відповідне виконавче провадження №79771582 вже було закінчене на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VІІІ у зв`язку із сплатою боргу до відкриття виконавчого провадження, про що 16.12.2025 головним державним виконавцем Бахмацького відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковалевською А.О. винесено відповідну постанову.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.07.2025 у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнанні права власності на майно – відмовлено у повному обсязі. Судові витрати у виді сплаченого судового збору залишено за позивачем (том 1 а.с.191-195).
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 15.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 04.07.2025 скасовано.
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на майно задоволено.
Припинено право власності ОСОБА_1 на 1/6 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку у спільному майні за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належній 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 39 916,67 грн, що внесені ним згідно з квитанції від 20.03.2025 № 2349491492 та зберігаються на розрахунковому рахунку UA12820172035528900200000960; Одержувач: Ту Дксу України у Чернігівській області Бахмацький суд; Банк отримувача: Державна казначейська служба України; ЄДРПОУ 26295412, шляхом їх перерахування на користь ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належній 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 1 973,11 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції в розмірі 1211,20 грн та у суді апеляційної інстанції в розмірі 1453,44 грн (том 2 а.с. 75-82).

Згідно з квитанцією АТ «Райффайзен Банк» від 20.03.2025 № 2349491492 ОСОБА_2 внесено на депозитний рахунок Ту Дксу України у Чернігівській області Бахмацький суд 39 916,67 грн, призначення платежу – частка майна ст. 365 ЦК України за позовом ОСОБА_2 Бахмацький р-н суд Черн. обл. іпн. НОМЕР_1 (том 2 а.с.101).
Відповідно до квитанції АТ «Райффайзен Банк» від 24.10.2025 №2734280484 ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 1 973,11 грн згідно постанови Чернігівського апеляційного суду від 15.10.2025, справа №728/745/25 (том 2 а.с. 102).

03.12.2025 ОСОБА_1 звернулася до Бахмацького районного суду Чернігівської області із заявою про видачу виконавчих листів у цій справі (том 2 а.с. 91).
04.12.2025 за заявою ОСОБА_1 на виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 15.10.2025 видано два виконавчі листи, які отримані нею 08.12.2025 (том 2 а.с. 91, 97, 98).
09.12.2025 головним державним виконавцем Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковалевською А.О. відкрито виконавче провадження №79771754 з виконання виконавчого листа №728/745/25 про стягнення з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належній 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 39 916,67 грн, що внесені ним згідно з квитанції від 20.03.2025 № 2349491492 та зберігаються на розрахунковому рахунку UA12820172035528900200000960; Одержувач: Ту Дксу України у Чернігівській області Бахмацький суд; Банк отримувача: Державна казначейська служба України; ЄДРПОУ 26295412, шляхом їх перерахування на користь ОСОБА_1 (том 2 а.с. 99).
09.12.2025 головним державним виконавцем Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковалевською А.О. відкрито виконавче провадження №79771582 з виконання виконавчого листа №728/745/25 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належній 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в розмірі 1 973,11 грн (а.с. 100).
16.12.2025 головним державним виконавцем Бахмацького ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ковалевською А.О. закінчено виконавче провадження №79771582 на підставі п. 9 ст. 39, ст.. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із сплатою боржником боргу до відкриття виконавчого провадження згідно квитанції №2734280484 (том 2 а.с. 108).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.
За ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України, Іммобільяре Саффі проти Італії, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Частиною 2 статті 432 ЦПК України визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.
Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково за змістом ст. 432 ЦПК України не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. 
Законодавець не дав чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у ст. 432 ЦПК України.
При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.
У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням прав стягувача та боржника.
Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
До підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню) відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення. 
Згідно судової практики в межах розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється лише наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 
У Постанові Верховного суду у справі № 2-4671/11 від 20.02.2019 наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, які поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що Чернігівський апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , у постанові від 15.10.2025 стягнув з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості належній 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 39 916,67 грн, що внесені ним згідно з квитанції від 20.03.2025 № 2349491492 та зберігаються на розрахунковому рахунку UA12820172035528900200000960; Одержувач: Ту Дксу України у Чернігівській області Бахмацький суд; Банк отримувача: Державна казначейська служба України; ЄДРПОУ 26295412, шляхом їх перерахування на користь ОСОБА_1 .
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, на час видачі районним судом виконавчого листа про примусове стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості належній 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 39 916,67 грн, відповідне рішення вже було виконано ОСОБА_2 шляхом внесення 20.03.2025 на депозитний рахунок суду відповідної суми коштів як зазначена вище грошова компенсація.
Колегія суддів наголошує, що грошові кошти внесені на депозитний рахунок суду, є належним способом виконання рішення суду. З моменту внесення коштів обов`язок боржника припиняється.
Крім того, як правильно зазначив районний суд, відповідно до чинного законодавства, що регламентує порядок внесення грошей на депозитний рахунок суду, цей рахунок відкритий в Державній казначейській службі не є бюджетним рахунком, а є спеціальним реєстраційним рахунком для обліку депозитних сум і саме тому, кошти, які зараховуються на цей рахунок є власністю осіб, що їх внесли та підлягають поверненню або перерахуванню за призначенням із настанням відповідних умов.
Згідно з положеннями частини 1, 3 статті 151 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління.
Відповідно до пункту 3 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Чернігівській області, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 10.05.2023 № 229, основним завданням територіального управління є організаційне та фінансове забезпечення діяльності місцевих судів, крім господарських та адміністративних, з метою створення належних умов для діяльності судів, суддів і забезпечення роботи органів суддівського самоврядування.
Таким чином, ОСОБА_1 має можливість звернутися до Територіального управління ДСА України у Чернігівській області з відповідною заявою про перерахування грошової компенсації вартості 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що їй належить, у розмірі 39 916,67 грн.
Ураховуючи вищевикладене, встановивши, що на дату видачі виконавчих листів 04.12.2025 будь-яка заборгованість у ОСОБА_2 була відсутня, районний суд дійшов правомірного висновку про те, що виконавчий лист №728/745/25, виданий 04.12.2025 Бахмацьким районним судом Чернігівської області про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості належній 1/6 частки у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 39 916,67 грн, що внесені ним згідно з квитанцією від 20.03.2025 № 2349491492 та зберігаються на розрахунковому рахунку UA12820172035528900200000960; Одержувач: Ту Дксу України у Чернігівській області Бахмацький суд; Банк отримувача: Державна казначейська служба України; ЄДРПОУ 26295412, шляхом їх перерахування на користь ОСОБА_1 є таким, що не підлягає виконанню, оскільки спосіб виконання рішення суду у зазначеній вище частині, не передбачає вжиття заходів примусового виконання, а від так, не передбачає примусового виконання взагалі. 
Не заслуговує на увагу і посилання заявниці на порушення статті 53 ЦПК України.
Так, відповідно до частини 1 статті 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.
У суді першої інстанції розглядалося виключно питання наявності чи відсутності обов`язку боржника за виконавчим документом у порядку статті 432 ЦПК України. Суд не оцінював дії державного виконавця та не вирішував питань щодо його прав чи обов`язків. Тобто, ухвала не впливає на правовий статус органу ДВС у розумінні статті 53 ЦПК України, а тому його незалучення до участі у справі не є порушенням процесуального закону і не могло вплинути на правильність вирішення заяви по суті.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05.01.2026 - залишенню без змін, оскільки вона постановлена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять підстав для її скасування.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу 

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону).
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Аналогічні правила застосовуються до визначення витрат на проведення експертизи та залучення експерта (постанови Верховного Суду від 09 березня 2021 року у справі №200/10535/19-а, від 18 березня 2021 року у справі №520/4012/19, від 23 квітня 2021 року у справі №521/15516/19, від 14 червня 2021 року у справі №826/13244/16).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
Як зазначалось вище, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05.01.2026 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 500 грн в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.
Колегія суддів вважає, що вказані витрати є документально підтвердженими, а сума у розмірі 1 500 грн відповідає принципам реальності, розумності, необхідності та співмірності, з огляду на наступне. 

Так, представництво інтересів ОСОБА_2 у Бахмацькому районному суді Чернігівської області здійснював адвокат Рябко С.О. відповідно до ордеру серії АІ №2075876 від 15.12.2025, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги № 20/03/25 від 20.03.2025 (том 2 а.с. 95, 103).
Відповідно до п. 1.1 договору № 20/03/25, укладеного між ОСОБА_2 (клієнт) та адвокатом Рябко С.О., за дорученням клієнта, адвокат зобов`язується надати правничу допомогу, зміст якої передбачений цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити їх. 
Згідно з п. 2.1 адвокат зобов`язується:
- здійснювати представництво клієнта щодо ведення всіх справ від імені клієнта (в тому числі цивільні, кримінальні, господарські, адміністративні, справи про адміністративні правопорушення тощо), в тому числі представляти клієнта як потерпілого в кримінальному провадженні, в усіх установах. Підприємствах, організаціях України, органах державної влади всіх рівнів, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі у судових установах всіх рівнів та інстанцій, у Міністерстві оборони України та його структурних органах тощо, у Збройних силах України, в органах військового управління, з?єднань, військових частин ЗСУ, у органах опіки та піклування, РАЦСУ, органах Міністерства юстиції України, органах Державної виконавчої служби міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції, державних адміністраціях України, МВС України, Національної поліції України, ГУ ДПС у м. Києві, ДПС України та його територіальних органах та структурних підрозділах, органах прокуратури, Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, СБУ, Національного атикорупційного бюро України, Адміністрації Президента України, Кабінеті Міністрів України, Верховній Раді України, зокрема здійснювати представництво в будь-яких кримінальних провадженнях та здійснювати представництво з усіх інших без винятку питань, з усіма необхідними повноваженнями для представництва клієнта, без обмеження повноважень на представництво;
- вживати всіх необхідних законних заходів для виконання доручення клієнта;
- не розголошувати третім особам конфіденційну інформацію чи відомості, що стали йому відомі у ході виконання Договору;
- при виникненні обставин, що перешкоджають належному виконанню своїх зобов`язань за цим договором. терміново повідомити про це Клієнта.
При наданні правничої допомоги за цим договором адвокат користується всіма правами, що надаються стороні законодавством України. зокрема, підписувати від імені клієнта та подавати заяви, позовні заяви, клопотання, скарги тощо, знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів долучених до справи, одержувати копії рішень, ухвал, брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, задавати питання іншим особам, які беруть участь у справі, а також свідкам, експертам, спеціалістам, заявляти клопотання та відводи, давати усні та письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, користуватися правничою допомогою, знайомитися з журналом судового засідання, знімати з нього копії та подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, прослуховувати запис фіксування судового засідання технічними засобами, робити з нього копії, подавати письмові зауваження з приводу його неправильності чи неповноти, оскаржувати рішення і ухвали суду, користуватися іншими процесуальними правами, встановленими законом (п. 2.4 договору № 20/03/25).
Сума винагороди, яку клієнт зобов`язується сплатити за надання правничої допомоги (гонорар), визначається в Актах приймання-передачі наданих послуг підписаних сторонами, які є невід`ємною частиною даного договору, і здійснюються клієнтом у грошовій одиниці гривні (п. 4.1 договору № 20/03/25).
Відповідно до п. 6.1 договору № 20/03/25 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2025. 
Згідно з актом № 1 прийому-передачі наданих послуг від 15.12.2025 адвокат Рябко С.О. (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) склали даний акт про таке: у відповідності до умов надання послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги № 20/03/25 від 20.03.2025, виконавець передає надані послуги з правничої допомоги, а замовник приймає надані послуги. 
Виконавцем було надано наступні послуги: зустріч з замовником, з`ясування підстав та мети звернення, аналіз документів наданих замовником, підготовка заяви про визнання виконавчих листів, виданих 04.12.2025 Бахмацьким районний судом у Чернігівській області по справі № 728/745/25, такими, що не підлягає виконанню.
Вартість наданих послуг становить 3 000 грн (том 2 а.с. 104).

При розгляді справи у суді першої інстанції адвокатом Рябко С.О. в інтересах ОСОБА_2 складено та подано заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню з додатками (том 2 а.с. 92-105); заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції від 29.12.2025 (том 2 а.с. 113).

Враховуючи вищевикладене, на переконання апеляційного суду, районний суд зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, з огляду на часткове задоволення заявлених вимог, дійшов правильного висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 1 500 грн на відшкодування витрат за надання правничої допомоги. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що договір про надання правничої допомоги № 20/03/25 складений 20.03.2025, так п. 6.1 договору № 20/03/25 передбачено, що він набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31.12.2025, при цьому заяву про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню подано 23.12.2025, тобто договір був чинним. 
Помилковими є посилання ОСОБА_1 на відсутність доказів оплати наданих адвокатом послуг. 
Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 01.11.2022 у справі № 757/24445/21-ц відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу. 
Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 686/28627/18 до понесених витрат на професійну правничу допомогу належать як витрати, оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування, так і ті, які будуть оплачені в майбутньому.
Таким чином, відсутність доказів оплати наданих адвокатом Рябком С.О. послуг не є підставою для відмови у стягнення цих витрат з іншої сторони. 
Отже, аналізуючи обсяг правової допомоги адвоката у даній справі та надані на його підтвердження належні, допустимі та достатні докази, у законодавчо встановлені спосіб та строки колегія суддів вважає, що вказані витрати є документально підтвердженими, були понесені фактично, а суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для їх стягнення.

Представництво інтересів ОСОБА_2 у Чернігівському апеляційному суді адвокат Рябко С.О. здійснював відповідно до ордеру серії АІ №2153969 від 17.03.2026, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №20/03/25 від 20.03.2025 (том 2 а.с. 165 зворот).
Як зазначалось вище сума винагороди, яку клієнт зобов`язується сплатити за надання правничої допомоги (гонорар), відповідно до п. 4.1 договору №20/03/25 визначається в Актах приймання-передачі наданих послуг підписаних сторонами, які є невід`ємною частиною даного договору, і здійснюються клієнтом у грошовій одиниці гривні.
Додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої допомоги № 20/03/25 від 20.03.2025 від 29.12.2025 сторони погодили продовжити строк дії договору на тих самих умовах до 31.12.2026 (том 2 а.с. 171 зворот).
Згідно з актом №2 прийому-передачі наданих послуг від 16.03.2026 адвокат Рябко С.О. (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) склали даний акт про таке: у відповідності до умов надання послуг відповідно до договору про надання правничої допомоги № 20/03/25 від 20.03.2025, виконавець передає надані послуги з правничої допомоги, а замовник приймає надані послуги. 
Виконавцем було надано наступні послуги: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05.01.2026 по справі № 728/745/25. Вартість наданих послуг становить 5 000 грн (том 2 а.с. 170).

При розгляді справи у суді апеляційної інстанції адвокатом Рябко С.О. в інтересах ОСОБА_2 складено та подано відзив на апеляційну скаргу з додатками (том 2 а.с. 163-172).
Розподіляючи понесені ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному заявником розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має відповідати критеріям розумної необхідності та реальності таких витрат.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
У постанові Верховного Суду від 03.11.2020 у справі №810/3213/16 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, має бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним у порівнянні з ціною позову. Суд має також враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Заявлені до відшкодування ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу, на переконання апеляційного суду, є явно завищеними та неспівмірними. Оцінивши їх необхідність колегія суддів прийшла до висновку про зменшення заявленої суми. 
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, врахувавши, що адвокатом Рябко С.О. в інтересах ОСОБА_2 у суді апеляційної інстанції подано лише відзив на позовну заяву, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_1 2 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Бахмацького районного суду Чернігівської області від 05 січня 2026 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10.04.2026.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

Н.В.Шитченко