ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 646/5978/25
провадження № 22-ц/818/2164/26
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Тичкової О.Ю.
суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Харкова апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» на заочне рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2025 року у складі судді Іщенко О. В. 
ВСТАНОВИВ:
В червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (надалі ТОВ) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № R01.00507.005217657 від 03.05.2019, а також понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 03.05.2019 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № R01.00507.005217657. Кредитний договір відповідачем підписано власноручно. Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 50 276,97 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит, повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно із умовами цього договору. У пункті 1.2. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування становить 78 місяців з дня підписання договору, тобто до 03 листопада 2025 року включно. Після укладення кредитного договору банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок позичальника грошові кошти у сумі 50 276,97 грн. Однак, відповідач свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами виконав лише частково – за весь час з моменту укладення кредитного договору та по день звернення позивача до суду із позовною заявою ОСОБА_1 сплатив банку лише 2 780,00 грн. У зв`язку із зазначеними вище порушеннями договірних зобов`язань, станом на 03/11/2025 у відповідача сформувалась заборгованість у сумі 89 641,09 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом у сумі 49 751,71 грн та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у сумі 39 889,38 грн.
16.11.2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» був укладений договір факторингу № 16/11-23. Сторони договору підписали всі необхідні документи до договору факторингу, зокрема, реєстр боржників. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» набуло право вимоги до боржників за первинними договорами, зокрема, право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року.
23.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Сафорд Капітал» уклали договір факторингу № 21/1311 від 11 вересня 2020 року. Відповідно до Додатку № 2 до договору факторингу № 21/1311 від 11 вересня 2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року.
Позивач наголошує, що всі нарахування, які відбувались до дати отримання ним права грошової вимоги до ОСОБА_1 здійснювались безпосередньо Акціонерним товариством «Ідея Банк» станом на день відступлення права грошової вимоги. Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» не здійснювалось жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювались. Ураховуючи викладене вище, позивач, керуючись положеннями Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування», просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 89 751,71 гривень, яка складається з: 49 751,71 гривень – заборгованості за основним боргом; 39 889,38 гривень – заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками.
Заочним рішенням Основ`янського районного суду м. Харокова від 01 грудня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» заборгованість за основним боргом у сумі 49 751,71 грн, судовий збір у сумі 1 344,43 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 3996,00 грн
Рішення мотивовано тим, що у якості доказу про наявність у ОСОБА_1 за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 39 889,38 грн позивачем надано довідку - розрахунок, змістом якої фактично є відображення кінцевої зазначеної вище суми заборгованості. Детального розрахунку суми заборгованості позивачем суду не надано. Отже, суд критично ставиться до підтвердження заборгованості відповідача за нарахованими та несплаченими відсотками у зазначеному розмірі наданою довідкою - розрахунком, яка не відображає ні період, за який здійснювався розрахунок заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом, ні відсоткову ставку, ні залишкову суму кредиту, на яку, згідно із договором, мають бути нараховані відсотки. Тому підстави для задоволення позову про стягнення процентів відсутні.
Не погодившись з рішенням суду, Маслюженко М.П., який діє в інтересах ТОВ «Санфорд капітал» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині відмови у стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами та ухвали в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду про відмову у стягненні процентів є передчасним, необґрунтованим і таким, що ухвалений з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин справи, адже матеріалами справи належно підтверджено факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, погодження сторонами умов щодо розміру та порядку нарахування процентів, а також наявність заборгованості за відсотками, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості та банківською випискою, при цьому відсутні будь-які правові підстави для звільнення боржника від обов`язку сплати процентів, передбачених договором та статтями 1048, 1054, 536 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим відмова у задоволенні цієї частини позовних вимог порушує принцип обов`язковості договору та не забезпечує ефективного захисту прав кредитора, що є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у повному обсязі. Позичальник укладенням цього договору дає доручення банку, а банк за дорученням позичальника надає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу коштів у сумі 50276,97 гривень з позичкового рахунку позичальника на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ідея Банк». Банк надає кредит строком на 78 місяців. За користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 25,01% річних від залишкової суми кредиту. Розділом 6 кредитного договору № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року встановлено щомісячний графік платежів за кредитним договором. Судом встановлено, що кредитний договір № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року відповідач підписав власноручно. На підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 50 276,97 гривень, на виконання кредитного договору № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року, позивач надав виписку по рахунку № НОМЕР_2 від 16 листопада 2023 року, яка охоплює інформацію про рух коштів за період з 03 травня 2019 року по 16 листопада 2023 року. В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції не заперечує викладені вище обставини жодним чином. Відповідач належними та допустимими доказами доводи Позивача також не спростував. В той же час, апелянт надає додатковий розрахунок суми заборгованості за несплаченими відсотками: 1). Згідно графіку платежів, що наведений у розділі 6 вказаного кредитного договору, Відповідач зобов`язаний був повертати основний борг (тіло кредиту) щомісячно до 03 числа кожного поточного місяця. Водночас, Позивачем було сплачено фактично лише два перші платежі за тілом кредиту 12.06.2019 у розмірі 242,91 грн та 02.08.2019 у розмірі 282,35 грн, відповідно до графіку. Таким чином є зрозумілим, що протягом перших двох місяців користування кредитом, Відповідач повертав тіло кредиту в сумах згідно з графіком. В подальшому погашення кредиту не здійснював. Тобто починаючи з третього місяця користування кредитом, сума основного боргу не змінювалась і становила 50 276,97 – 242,91 – 282,35 = 49 751,71 грн, що підтверджується рішенням Основ`янського районного суду міста Харкова від 01.12.2025 року. Починаючи з четвертого місяця користування кредитом (з 03.09.2019) і до дати відступлення права вимоги за Кредитним договором (16.11.2023 року) розрахунок процентів має бути наступним: 49 751,71 грн. * 25,01% / 365* 1536 дні = 52 362,46 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами, з урахуванням попередньої сплати відповідачем строкових процентів, становить 53 260,97 грн (52 362,46 грн + 898,51 грн) При цьому, ТОВ «Санфорд Капітал» просило стягнути із Відповідача суму заборгованості відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 39 889,38грн, що є значно меншою , ніж значений вище розрахунок – 53 260,97 грн. З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та суперечать укладеному між сторонами договору, а отже позовні вимоги ТОВ «Санфорд Капітал» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі
Керуючись статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції у межах вимог апеляційної скарги, а саме в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 39 889,38 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судовим розглядом встановлено, що 03.05.2019 Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та ОСОБА_1 уклали угоду №№ R01.00507.005217657 про надання кредиту на поточні потреби за умовами якої відповідачу надано можливість користуватися кредитними коштами в сумі 50276,97 грн в межах кредитного ліміту, з відсотковою ставкою за користування кредитними коштами 25,01,00% річних строком на 78 місяців (а.с. 42).
Пунктом 1.2. визначено що позичальник укладанням цього договору дає доручення банку, а банк надає за дорученням позичальника кредит у день підписання даного договору шляхом переказу суми коштів 50276,97 грн з позичкового рахунку на рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Ідея Банк».
Пунктом 1.3 визначено що за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 25.01% річних від залишкової суми кредиту.
Відповідно до п.2.1 позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 78 щомісячних внесків включно з 3 дня/числа кожного місяця, згідно графіку платежі та сплачуються на транзитний рахунок №29098020040127
Пунктом 6.1. передбачена таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором.
Судом встановлено, що кредитний договір № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року відповідач підписав власноручно.
Як встановлено з паспорта споживчого кредиту, який відповідач також підписав власноручно, основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту – кредит; сума/ліміт кредиту – 50 276,97 гривень; строк кредитування – 78 місяців; мета отримання кредиту – поточні потреби; способ та строк надання кредиту – безготівковим шляхом (переказ кредитних коштів на вказаний позичальником рахунок.(а.с.50)
У якості інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено таке: процентна ставка, відсотків річних – 25,01 %, тип процентної ставки – фіксована; загальні витрати за кредитом – 51 969,27 гривень; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом – 51 969,27 гривень; реальна річна процентна ставка, відсотків річних – 28,08494569 %.
На підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 50 276,97 гривень на виконання кредитного договору № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року позивач надав виписку по рахунку № НОМЕР_2 від 16 листопада 2023 року, яка охоплює інформацію про рух коштів за період з 03 травня 2019 року по 16 листопада 2023 року.(а.с.52)
Згідно із довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року, останній станом на 16 листопада 2023 року має заборгованість за кредитним договором № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року у розмірі 89 641,09 гривень, яка складається з: заборгованості за основним боргом у сумі 49 751,71 гривень, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у сумі 39 889,38 гривень.(а.с.38)
16 листопада 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» укладено договір факторингу № 16/11-23. (а.с.28-34)
Відповідно до пункту 2.1. договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.
Згідно із пунктом 2.2. договору права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в друкованому реєстрі боржників (додаток № 2), що підписується сторонами у день укладення цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток № 3) клієнтом фактору засобами корпоративного зв`язку в день укладення цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору.
У пункті 5.1. договору зазначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно» за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 4.1. цього договору (здійснення оплати за договором).
Відповідно до пункту 4.1. договору фактор виконав свої зобов`язання перед клієнтом, що підтверджується відповідними платіжними документами: платіжна інструкція № 566 від 17.10.2023 на суму 200 000,00 гривень та № 608 від 17.11.2023 на суму 2 795 777,00 гривень.
На підтвердження виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» своїх зобов`язань за договором факторингу № 16/11-23 від 16 листопада 2023 року до матеріалів позовної заяви додано платіжну інструкцію № 566 від 17 жовтня 2023 року, платіжну інструкцію № 608 від 17 листопада 2023 року, друкований реєстр боржників № 1 від 16 листопада 2023 року, згідно із яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» перейшло право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року.
29 грудня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» уклали договір факторингу № 29/12-23.(а.с.21-27)
Відповідно до пункту 2.1. договору клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором.
Як зазначено у пункті 4.1. договору фактор зобов`язується сплатити клієнту фінансування у розмірі 2 933 447,18 гривень наступним шляхом: фактор сплачує частину суми фінансування в розмірі 30 000,00 гривень шляхом перерахунку вказаної суми на рахунки клієнта в строк до 31.12.2023; фактор сплачує залишок суми фінансування в розмірі 2 903 447,18 гривень шляхом перерахунку вказаної суми на рахунки клієнта в строк до 01.03.2024.
Відповідно до пункту 5.1. договору права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами цього договору.
Факт здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» оплати на виконання умов договору факторингу № 29/12-23 від 29 грудня 2023 року підтверджується платіжною інструкцією № 13 від 29 грудня 2023 року, платіжною інструкцією № 1 від 28 лютого 2024 року, платіжною інструкцією № 3 від 29 лютого 2024 року, платіжною інструкцією № 4 від 29 лютого 2024 року, платіжною інструкцією № 5 від 29 лютого 2024 року.
Відповідно до додатку № 2 «Друкований реєстр боржників» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» перейшло право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за кредитним договором № R01.00507.005217657 від 03 травня 2019 року.
Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал», яке набуло право вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сонаті», яке набуло право вимоги у Акціонерного товариства «Ідея Банк», як кредитодавцем, та фізичною особою ОСОБА_1 - споживачем фінансових послуг. 
Як регламентовано ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України).
За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч. 1ст. 512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).
Відповідно до зазначених положень закону сторони договору факторингу можуть самостійно визначити спосіб та порядок передання права вимоги до третьої особи (боржника) і момент набуття фактором такої вимоги визначається умовами договору факторингу.
Згідно положень ч. 1 ст. 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Статтею1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до ст. ст.13,43,81 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір.
За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ч. 2 ст. 78ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
Виходячи з викладеного, встановивши укладення між АТ «Ідея банк» та ОСОБА_1 кредитного договору № R01.00507.005217657 від 03.05.2019, відсутність повної сплати боргу, перехід права вимоги до позивача, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за нарахованими первісним кредитором процентами за користування кредитними коштами в розмірі 39889,38 грн.
Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, рішення суду в оскаржуваній частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.
Частинами 1, 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ТОВ «Санфорд капітал» » задоволено повністю то судовий збір за подання позову та подання апеляційної скарги який підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 6056 грн (2422,40+3633,60). 
Згідно з ч. 1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України).
Із положень ч.ч. 1-5ст.137ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
В силу ч.ч. 2, 3, 8ст.141ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.
До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).
На підтвердження відповідних витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акт прийому-передачі наданих послуг).
Отже, у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи з конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Отже, суд керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції згідно заяви його представника, апеляційний суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.
Згідно із договором про надання правничої допомоги № 1/04 від 01 квітня 2024 року Адвокатське об`єднання «Альянс ДЛС» в особі керуючого партнера Маслюженка М. П. здійснює представництво інтересів товариства у даних спірних правовідносинах.
Згідно із актом-приймання передачі послуг з правничої допомоги № 5 від 05 травня 2025 року загальна вартість наданих правових послуг складає 7 200,00 грн в суді першої інстанції.
Згідно із актом-приймання передачі послуг з правничої допомоги № 7 від 29 грудня 2025 року загальна вартість наданих правових послуг складає 8400,00 грн в суді апеляційної інстанції.
Враховуючи повне задоволення позовних вимог та обсяг виконаної адвокатом роботи, при розгляді даної справи в суді, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, судова колегія прийшла до висновку, що справедливим і співмірним буде стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Санфорд Капітал» 6000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем у суді першої та апеляційної інстанціях.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» - задовольнити.
Заочне рішення Основ`янського районного суду м. Харокова від 01 грудня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (ЄДРПОУ 43575686) заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 39 889 (тридцять дев`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) гривень 38 коп.
Здійснити перерахунок судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (ЄДРПОУ 43575686) судовий збір в розмірі 6056 9шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (ЄДРПОУ 43575686) 6000 (шість тисяч) гривень 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий         О. Ю. Тичкова

Судді          О.В. Маміна 

Н.П. Пилипчук