Справа № 462/7729/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді – Мруць І. С.,
за участю секретаря судового засідання – Булавки Х.Н.
справа №462/7729/25

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою представника ТзОВ «Споживчий центр» – Шабатин Наталії Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:

представник позивача ТзОВ «Споживчий центр» – Шабатин Наталія Анатоліївна через систему «Електронний суд» звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 18.04.2024 року № 18.04.2024-100000008 у розмірі 17 765,00 грн. та понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18.04.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №18.04.2024-100000008 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 7000 грн., строком на 62 дні, із процентною ставкою «Економ» -2% за 1 день користування кредитом яка застосовується перші 31 днів, та процентною ставкою «Стандарт» -2.5% за 1 день користування кредитом. Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує лише частково сплатив заборгованість на суму 4500 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка складає 17765 грн., з яких 5500 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 8765 грн. – заборгованість за процентами, 3500 грн. - неустойка. У зв`язку з наведеним, просить позов задовольнити.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу слухати у спрощеному порядку без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав, про розгляд справи повідомлявся належним чином шляхом неодноразового направлення поштової рекомендованої кореспонденції за зареєстрованим місцем його проживання, та оголошенням на офіційному сайті суду.
У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши наявні в справі докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.
Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність – достатності.
Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до наявних матеріалів справи судом встановлено, що 18.04.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №18.04.2024-100000008, шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та заявки кредитного договору підписані одноразовим ідентифікатором –Е416. (а.с.12-17).
У заявці зазначено, що відповідач отримав 18.04.2024 року кредит у розмірі 7000 грн., терміном на 62 днів з дати його надання до 18.06.2024 року (дата повернення (виплати) кредиту). Процентна ставка –«Економ» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 31 днів. Процентна ставка –«Стандарт» фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом усього строку кредиту окрім періоду застосування процентної ставки «Економ». (а.с. 15-16)
Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що факт перерахування грошових коштів за кредитним договором №18.04.2024-100000008 від 18.04.2024 року на картковий рахунок зазначений у заявці на кредит підтверджується квитанцією «LIQPAY». Відповідно до якої дата операції – 18.04.2024 , сума та валюта операції - 7000, призначення платіжної операції – видача за договором №18.04.2024-100000008,отримувач номер платіжного інструменту: 414951*52. (а.с.27).
При цьому, суд також враховує, що номер платіжної картки 4149-51хх-хххх-0552 зазначений в договорі №18.04.2024-100000008 від 18.04.2024 року, як реквізити надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. (а.с.15-16)
Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3-6, 8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченомуст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до ч.12 ст.11 вказаного Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно з ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.
Таким чином, між сторонами укладено кредитний договір у формі електронного документу, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».
Суд враховує, що матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем оспорювався чи визнавався недійсним.
Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одночасно, відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов?язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов?язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №18.04.2024-100000008 від 18.04.2024 року загальна заборгованість відповідача становить 17765 грн. з яких 5500 грн. сума заборгованості за кредитом, 8765 грн. сума заборгованості за відсотками, 3500 неустойка. (а.с.28)
Разом з тим, суд не може погодитися з довідкою-розрахунком заборгованості, з огляду на наступне. 
Суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що Договір споживчого кредиту №18.04.2024-100000008 укладено 18.04.2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тому до договору слід застосувати положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» з урахуванням перехідних та прикінцевих положень.
З розрахунків заборгованості позивача убачається, що після 22.04.2024 року продовжував нараховувати відсотки за процентною ставкою 2% та 2.5% в порушення пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування»
З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що умови укладеного договору позики в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у період після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», суперечать діючому законодавству, тому в силу вимог частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемним.
Враховуючи зазначене суд розраховує заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором виходячи з встановленої пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування».
З 18.04.2024 до 22.04.2024 пройшло 5 днів та у вказаний період згідно договору проценти мали бути нараховані за ставкою 2% від суми заборгованості 7000 грн., то за цей час сума нарахованих процентів становить 700 грн. ( 7000 грн.*5 днів*2%=700 грн.).
У період з 23.04.2024 по 18.06.2024, суд розраховує заборгованість по процентам за укладеним між сторонами договором виходячи з встановленої пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», то за цей час сума нарахованих процентів становить 5985 грн. ( 7000 грн.*57 днів*1.5%=5985 грн.).
Враховуючи наведене, загальна сума заборгованості по відсотках за період з 18.04.2024 року по 18.06.2024 року (період дії договору) становить 6685 грн. (700 грн. з 18.04.2024 по 22.04.2024 +5985 грн. з 23.04.2024 по 18.06.2024)
Суд також приймає до уваги, що відповідно до матеріалів позовної заяви позивачем зазначено, що відповідачем здійснювалися оплати на погашення заборгованості за договором №18.04.2024-100000008 від 18.04.2024 року на загальну суму 4500 грн. (1000 грн -17.10.2024, 1500 грн.- 05.11.2024, 2000 грн.-17.01.2025) (а.с.3)
Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення із відповідача неустойки, суд зазначає наступне.
Оскільки згідно з п.18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На час розгляду справи в суді положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.
Враховуючи наведене, відсутні підстави стягнення 3500 грн. неустойки.
Відтак заборгованість відповідача за договором №18.04.2024-100000008 від 18.04.2024 року становить 9185 грн. (13685 розмір заборгованості (7000 тіло+ 6685 %)– 4500 сплачено відповідачем = 9185). 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422.40 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (а.с. 30)
Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1252 грн. 38 коп. (51.70 % від 2422.40 грн.) судового збору.
На підставі наведеного та керуючись ст.12, 13, 76-78, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -
ухвалив:

позовну заяву представника ТзОВ «Споживчий центр» – Шабатин Наталії Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - заборгованість за договором №18.04.2024-100000008 від 18.04.2024 року у розмірі 9185 (дев`ять тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень, 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - 1252 (одна тисяча двісті п`ятдесят дві) гривні, 38 копійок судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місце знаходження: місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 133А, ЄДРПОУ: 37356833;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Рішення суду складено 03 березня 2026 року.

Суддя: /підпис/ І.С. Мруць