Справа №522/25004/25
 
Провадження №3/522/594/26
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С., розглянувши матеріали, направлені з Управління патрульної поліції в Одеській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
28.10.2025 року о 22.10 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом – електросамокат, без номерного знаку, в м. Одеса по вул. Артура Савельєва (Черняховського) №11, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; почервоніння обличчя. ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законному порядку – відмовився. Подія зафіксована на нагрудний відеореєстратор №471323; 474495; 471809.
Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України.
За цим фактом співробітниками патрульної поліції стосовно водія ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №496911 від 28.10.2025 року за ч.1 ст.130 КУпАП. 
10.02.2026 року адвокат Дмитренко О.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 – далі підзахисний, надала до суду клопотання про повернення матеріалів адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (протокол серії ЕПР1 №496911) до Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП НП України для належного оформлення, мотивуючи свої вимоги тим, що:
Протокол та матеріали про адміністративне правопорушення суперечать вимогам ст.ст. 256, 278 КУпАП України з наступних причин.
У наданому до суду протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №496911 (п.6 «Транспортний засіб» та п.7 «Суть адміністративного правопорушення») не вказано марку, модель та належність транспортного засобу.
Матеріали справи взагалі не містять жодних відомостей щодо виду транспортного засобу.
Водночас, відповідно до п.1.10 ПДР України механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном тужністю понад 3 кВт.
Відсутність в протоколі про адміністративне правопорушення інформації про марку, модель та номерний знак транспортного засобу унеможливлює ідентифікацію виду транспортного засобу, встановлення його характеристик, оснащеність двигуном тощо та взагалі визначення чи є даний засіб механічним транспортним засобом в розумінні п. 1.10 ПДР України.
Отже, у порушення імперативних вимог ст.256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не містить повну інформацію про транспортний засіб та суть правопорушення.
Вказані недоліки в протоколі та матеріалах про адміністративне правопорушення суперечать вимогам ст.ст. 256, 278 КУпАП України та є підставою для повернення даної адміністративної справи до Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП НП України на дооформлення.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддею відмовлено в задоволенні клопотання про направлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення на дооформлення, так як не вбачається порушень з боку поліцейських при складанні протоколу вимог ст.256 КУпАП та в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення істини по справі.
12.03.2026 року адвокат Дмитренко О.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , надала до суду клопотання про долучення до матеріалів адміністративної справи письмові пояснення ОСОБА_1 .
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, суддею зазначене клопотання задоволено в повному обсязі, письмові пояснення ОСОБА_1 долучено до матеріалів справи про адміністративне правопорушення.
12.03.2026 року адвокат Дмитренко О.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , надала до суду клопотання про закриття провадження по справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, мотивуючи свої вимоги тим, що:
1. Відсутність об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Проте, по-перше, у наданому до суду протоколі про адміністративне правопорушення (зокрема в п.6 «Транспортний засіб» та п.7 «Суть адміністративного правопорушення») не вказано марку, модель та належність транспортного засобу, а також статус підзахисного в розуміння санкції ч.1 ст.130 КУпАП (водій або інша особа).
У порушення імперативних приписів ст.266 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення взагалі не містить жодних відомостей про транспортний засіб, керування яким інкриміновано підзахисному.
Водночас, дані про подію є істотними складовими формулювання обставин правопорушення, що ставляться у вину особі, та є частинами складу адміністративного правопорушення, що, відповідно, підлягає обов`язковому доказуванню.
Обставини, які мали місце і стали підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення, повинні бути конкретизовані та достовірні.
Конкретність пред`явленого особі складу адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивної сторони, забезпечує можливість організувати ефективний захист своїх інтересів та дозволяє суду належним чином перевірити твердження органу, який склав протокол, про вчинення особою адміністративного правопорушення.
Виходячи зі змісту ст.ст. 7, 254, 279 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється щодо правопорушника та в межах протоколу про адміністративне правопорушення, який є єдиною підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
По-друге, в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено жодних дій (бездіяльності) щодо відмови підзахисного від проходження огляду на стан сп`яніння.
Зокрема, в чому полягала відмова, чи мало місце ухилення від проходження огляду, які конкретно дії (бездіяльність) вчинив підзахисний та інші суттєві обставини ухилення від проходження такого огляду.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення не містить об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
2. Матеріалами адміністративної справи не підтверджується, що підзахисний є водієм транспортного засобу.
По-перше, відповідно до п.1.10 ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста - машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі; а механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном тужністю понад 3 кВт.
Згідно з пунктом 1.10 ПДР України механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Відповідно до пункту 2.1 «а» ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Отже, щоб електросамокат вважався «механічним транспортним засобом» він повинен мати двигун потужністю понад 3 кВт, і виключно в цьому випадку для керування ним необхідно мати водійське посвідчення.
Згідно інформації із загальнодоступних джерел електросамокати «JET», що використовуються для надання прокатних послуг, мають потужність 0,35 кВт.
За таких обставин, керування вказаним електросамокатом не потребує наявності у особи яка ним керує, посвідчення водія.
Водночас, санкція ч.1 ст.130 КУпАП передбачає два різних суб`єкта відповідальності - водій або інша особа, та відповідно різну відповідальність залежно від статусу правопорушника.
Зокрема, для водія передбачено відповідальність у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами, а для іншої особи - лише штраф без позбавлення такого права.
Отже, виходячи з визначення водія, підзахисний в розумінні ч.1 ст.130 КУпАП є іншою особою, а не водієм транспортного засобу.
Відповідно до абзацу 3 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005 року,суди не вправі застосовувати позбавлення права керувати транспортними засобами тоді, коли винна особа вже позбавлена такого права або взагалі його не мала.
З огляду на викладене, до підзахисного неможливо застосувати адміністративне стягнення у виді позбавлення спеціального права керування транспортними засобами, оскільки він керував транспортним засобом, на управління яким не потрібна наявність посвідчення водія.
По-друге, пунктом 2.13 ПДР України передбачено, що транспортні засоби належать до таких категорій: А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб.см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Згідно з п.2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб.
Згідно з п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при розгляді кримінальних та адміністративних справ зазначених категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття транспортні засоби, зокрема, примітки до ст.286 КК України, ч.7 ст.121 КУпАП, п.1.10 ПДР України.
Виходячи із цих положень транспортними засобами, про які йдеться у статтях 286, 287, 289, 290 КК, статтях 121, 122, 123, 124, 130, 132 КУпАП, слід вважати всі види автомобілів, трактори й інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби, що приводяться в рух за допомогою двигуна з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигуна потужністю понад 3 кВт.
Правилами дорожнього руху статус електорсамоката не визначений, а можливість віднесення пристрою до транспортних засобів обумовлена технічними характеристиками.
Проте, в матеріалах справи відсутні дані про вид, марку, модель та належність транспортного засобу, що унеможливлює ідентифікацію виду транспортного засобу, встановлення його характеристик, оснащеність двигуном тощо та взагалі визначення чи є даний пристрій транспортним засобом в розумінні п.1.10 ПДР України.
Отже, уповноваженим органом не долучено будь-яких відомостей щодо характеристики самоката, що не надає можливості ідентифікувати його як транспортний засіб.
Зважаючи на викладене, у справі відсутні достатні відомості про те, що підзахисний може вважатися водієм транспортного засобу в розумінні Правил дорожнього руху та норм КУпАП.
Таким чином, матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів, що підзахисний є водієм транспортного засобу.
3. Матеріали адміністративної справи не містять доказів керування підзахисним транспортним засобом.
У наданих до суду відеозаписах події починається з вже триваючого спілкування поліцейських з підзахисним. При цьому, підзахисний не керує жодним транспортним засобом.
Відеозаписи не відображають ані зупинення транспортного засобу, ані виконання підзахисним технічних функцій водія, ані будь-яке інше підтвердження факту керування ним транспортним засобом.
Ненадання суду матеріалів відеофіксації зупинення транспортного засобу свідчить про відсутність в цих матеріалах доказів керування підзахисним транспортним засобом.
Звертаю увагу, що адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Таким чином, матеріалами справи про адміністративне правопорушення не доведено належними та допустимими доказами вчинення саме підзахисним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не доведено, що він є суб`єктом відповідальності за це правопорушення.
Отже, матеріали справи не містять жодного доказу керування підзахисним транспортним засобом.
4. Матеріалами адміністративної справи підтверджується неправомірне зупинення транспортного засобу, а саме, в порушенні вимог ст.35 Закону України «Про Національну поліцію», відеодокази не містять даних про те, що підзахисний керував транспортним засобом та порушив правила дорожнього руху, за що був зупинений працівниками поліції.
5. Матеріалами адміністративної справи підтверджується порушення порядку проведення огляду на стані алкогольного сп`яніння.
З метою встановлення факту перебування водія у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння у п.2.5 ПДР України зазначається, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктами 2, 6 та 7 Розділу І Інструкції № 1452/735 передбачено:
2. Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
5. Огляд на стан сп`яніння проводиться:
Поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
6. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).
Отже, чинним законодавством передбачено певний алгоритм дій працівників поліції у випадку виявлення підстав для проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Такий алгоритм передбачає першочергове встановлення підстав для проведення огляду (ознак алкогольного сп`яніння), проведення огляду на місці зупинки та у разі відмови від проходження огляду на місці зупинки або незгоди з результатами, проведення такого огляду в закладі охорони здоров`я за відповідним направленням працівника поліції.
Дотримання алгоритму проведення огляду сприяє не тільки виконанню вимог чинного законодавства, але і дає суду об`єктивну можливість перевірити дотримання порядку проведення огляду, а отже і вирішити питання про допустимість доказів, отриманих за результатами такого огляду.
5.1. Відсутність ознак стану алкогольного сп`яніння та підстав для проведення огляду.
 
В протоколі про адміністративне правопорушення зазначені наступні ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з ротової порожнини та почервоніння обличчя.
Проте, відеозаписами підтверджується, що підзахисний весь час поводить себе спокійно, врівноважено, адекватно, чітко відповідає на всі питання патрульних поліцейських, виконує їх вимоги, висловлює свої заперечення, його поведінка цілком відповідала обстановці.
Обличчя підзахисного має природний стан без будь-яких ознак почервоніння.
Звертаю увагу, що ознака почервоніння обличчя взагалі не є ознакою алкогольного сп`яніння та не входить до вичерпного переліку ознак, передбаченого пунктом 3 Розділу І Інструкції № 1452/735.
Жодна із зазначених в протоколі ознака стану алкогольного сп`яніння поліцейськими взагалі не встановлювалася.
Вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння без фактичного встановлення цих ознак або взагалі за їх відсутності вважається необґрунтованою та безпідставною, а тому не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння.
Усі ознаки поліцейські вигадали виключно у зв`язку з необхідністю їх відображення у протоколі про адміністративне правопорушення.
Як наслідок, поліцейські сфабрикували протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням ознак алкогольного сп`яніння, які не відповідають дійсності.
Отже, матеріалами справи спростовано, що підзахисний мав ознаки алкогольного сп`яніння, а відтак підстав для проведення огляду на стан сп`яніння не було.
5.2. Відсутність відмови підзахисного на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відеозаписами підтверджується, що підзахисний жодного разу не висловив поліцейським незгоду (відмову) на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Підзахисний намагався лише з`ясувати підстави та правомірність вимоги поліцейського про проходження огляду, оскільки поліцейські їх не озвучили.
Проте, поліцейський, не чекаючи відповіді підзахисного на вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та не з`ясовуючи його позицію, відразу склав протокол про правопорушення.
Отже, матеріали справи не містять категоричної та однозначної відмови підзахисного від проходження огляду на стан сп`яніння.
Нероз`яснення наслідків відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відеозаписами підтверджується, що поліцейські не роз`яснили процедуру проведення огляду на стан сп`яніння.
Зокрема, поліцейський пропонує підзахисному пройти огляд на місці або в медичному закладі. Одночасно поліцейський пропонує варіант відмови від проходження такого огляду.
Звертаю увагу, що жоден з поліцейських не роз`яснює наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, пропонуючи відмову як «законне право».
Отже, за таких обставин підзахисний сприйняв пропозицію відмови від огляду як законну альтернативу та не усвідомлював протиправність таких дій.
Такі порушення є істотним, оскільки без належного інформування особи про правові наслідки відмови від огляду неможливо вважати цю відмову усвідомленою та добровільною.
5.3. Невідсторонення підзахисного від керування транспортним засобом.
 
Відповідно до ч.1 ст.266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Зазначене положення також дублюється у спеціальному акті - в п. 1 Розділу X Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 (далі - Інструкція № 1395), водій, стосовно якого у поліцейських є достатні підстави вважати, що він перебуває у стані сп`яніння, підлягає відстороненню від керування цими авто та огляду на стан сп`яніння.
У разі відсторонення особи від керування транспортним засобом можливість керування цим транспортним засобом надається уповноваженій нею особі, яка має посвідчення водія відповідної категорії та може бути допущена до керування транспортним засобом.
Під час відсторонення особи від керування транспортним засобом поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів відсторонення проводиться у присутності двох свідків.
Однак, всупереч вказаних вимог підзахисного не було відсторонено від керування транспортним засобом, про що свідчить відсутність в матеріалах справи відповідного документу встановленої форми, а саме, акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу (п. 1 Розділу XIII Інструкції № 1395).
Матеріали справи не містять жодного документу про відсторонення підзахисного від керування транспортним засобом та/або його передачу іншому водію.
Невідсторонення підзахисного від керування транспортним засобом свідчить про надуманість інкримінованого йому стану алкогольного сп`яніння.
6. Недопустимість долучених до протоколу про адміністративне правопорушення відеозаписів.
6.1. Щодо відеофайлу «ЕПР1 496911 ОСОБА_1 130» (розміром 13,7 МБ).
 
У протоколі про адміністративне правопорушення (графа 10) зазначено про застосування технічних засобів відеозапису - 471323, 474495 та 471809 (ймовірно нагрудні камери поліцейських).
Водночас, до суду надано відеозапис (відеофайл «ЕПР1 496911 ОСОБА_1 130» (розміром 13,7 МБ)), відомості про який в протоколі відсутні, як і відомості про технічний засіб, яким здійснено цей відеозапис.
Імперативними приписами ч.2 ст.283 КУпАП чітко передбачено обов`язок щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис, у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Більше того, відеофайл «ЕПРІ 496911 ОСОБА_1 130» (розміром 13,7 МБ), містить недостовірні відомості про дату та час відеозйомки.
Отже, відеофайл «ЕПРІ 496911 ОСОБА_1 130» (розміром 13,7 МБ), є неналежним та недопустимим доказом, а відтак не підлягає дослідженню в судовому засіданні.
Звертаю увагу, що даний відеозапис також не відображає керування самокатом за допомогою електродвигуна. Підзахисний рухається на самокаті виключно шляхом відштовхування ногою від поверхні землі, використання рельєфу місцевості, вільного накату самокату та без запуску двигуну, після чого веде самокат в руках.
6.2. Щодо відеофайлу «ЕПР1 496911 ОСОБА_1 130» (розміром 2,61 ГБ).
 
До протоколу долучений відеофайл «ЕПР1 496911 ОСОБА_1 130» (розміром 2,61 ГБ) який містять відеозаписи з нагрудних камер поліцейських.
Відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП, пункту 6 Розділу II Інструкції №1452/735 огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 5 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС
України від 18.12.2018 року № 1026, - включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Відтак, відеозапис має відображати події з початкового моменту звернення поліцейського до особи водія до остаточного завершення спілкування між ними.
Проте, надані відеозаписи не відображають ані зупинення транспортного засобу, ані керування підзахисним транспортним засобом та починаються вже з триваючого спілкування поліцейських з підзахисним.
Відеозаписи не відповідають вимогам безперервності відеозйомки, складаються з кількох файлів та мають ознаки втручання.
Таким чином, долучені відеозаписи не є належними та допустимими доказом, оскільки відсутня можливість встановити дотримання поліцейськими процедури при оформленні адміністративного матеріалу.
7. Порушення прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності.
 
Відповідно до статті 256 КУпАП при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження,- оскаржити постанову по справі.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
Проте, матеріали адміністративної справи складені із суттєвим порушеннями, зокрема підзахисному не роз`яснені його права і обов`язки, не забезпечено право на юридичну допомогу адвоката.
Жоден з поліцейських не роз`яснив підзахисному суть правопорушення та наслідки складання протоколу.
12.03.2026 року адвокат Дмитренко О.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , надала до суду клопотання про визнання долученого до протоколу про адміністративне правопорушення відеозапису з місця події недопустимим та недостовірним доказом, мотивуючи свої вимоги тим, що:
Згідно з статтею 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з' ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, серед іншого, показаннями технічних приладів.
Згідно з статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Оцінка доказів є процесом установлення їх належності, допустимості та достовірності.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.
Відповідно до пункту 5 Розділу II Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18.12.2018 року № 1026 (далі - Інструкція), - включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський переконується в точності встановлених на пристрої дати та часу.
Відтак, відеозапис має відображати події з початкового моменту звернення поліцейського до особи водія до остаточного завершення спілкування між ними.
Надані відеозаписи не відповідають встановленим у законодавстві вимогам безперервності відеозйомки, що здійснюється працівниками поліції, та не відображають усі події, що мають значення для вирішення справи.
Зокрема, надані до суду відеозаписи не відображають ані зупинення транспортного засобу, ані виконання підзахисним технічних функцій водія, ані будь- яке інше підтвердження факту керування ним транспортним засобом.
Водночас, до суду надано відеозапис (відеофайл «ЕПР1 496911 ОСОБА_1 130» (розміром 13,7 МБ)), відомості про який в протоколі відсутні, як і відомості про технічний засіб, яким здійснено цей відеозапис.
Більше того, відеофайл «ЕПР1 496911 ОСОБА_1 130» (розміром 13,7 МБ), містить недостовірні відомості про дату та час відеозйомки.
Отже, долучені до протоколу відеозаписи отримані із порушенням вимог пункту 5 Інструкції, мають ознаки втручання та не відображають усіх обставин, що мають значення для справи.
12.03.2026 року адвокат Дмитренко О.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , надала до суду клопотання про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуальності, а саме уразі визнання ОСОБА_1 винним в інкримінованому йому діянні, застосувати за аналогією закону ст.69 КК України і не призначити йому додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом.
ОСОБА_1 обіймає посаду керівника проектів у ТОВ «Інвентум Україна» та на сьогодні відіграє важливу роль у виконанні робіт, пов`язаних із відновленням, будівництвом та захистом об`єктів паливно- енергетичного сектору України.
Компанія ТОВ «Інвентум Україна», співробітником якої є ОСОБА_2 , неодноразово отримувала статус критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення, а також має право бронювання 100% військовозобов`язаних працівників. Основними напрямами діяльності компанії є ремонт, модернізація та будівництво об`єктів паливно-енергетичного сектору України.
Як керівник проектів ОСОБА_1 виконує значний обсяг відповідальних обов`язків, зокрема:
-здійснює постійний контроль за ходом виконання будівельно-монтажних робіт безпосередньо на об`єктах;
-організовує та контролює розробку загальних і поетапних графіків виконання робіт, а також забезпечує дотримання встановлених термінів;
-вирішує виробничі питання, що виникають під час будівництва, та здійснює їх погодження з проектними організаціями, замовниками, експертними установами та іншими зацікавленими сторонами;
-контролює постачання матеріально-технічних ресурсів і обладнання, необхідних для виконання робіт;
-здійснює контроль за проведенням пусконалагоджувальних робіт;
-забезпечує підготовку та перевірку виконавчої документації для введення об`єктів будівництва в експлуатацію.
За минулий рік та станом на теперішній час ОСОБА_1 успішно реалізував та продовжує реалізацію низки важливих проектів у паливно-енергетичному секторі України.
Реалізовані проекти:
-поточний ремонт турбоагрегатів потужністю 13,6 МВт (Миколаївська область) та 10,2 МВт (Полтавська область);
-виконання пусконалагоджувальних робіт та введення в експлуатацію турбоагрегату потужністю 2,4 МВт (Черкаська область);
-ремонт технологічного обладнання на одному з об`єктів газопереробного заводу AT «Укрнафта» (Полтавська область);
-реконструкція технологічного обладнання НГВУ «Надвірнанафтогаз» АТ «Укрнафта» (Івано-Франківська область);
-встановлення когенераційної установки на базі газопоршневих двигунів з можливістю видачі електричної потужності у Київській області (захисна споруда другого рівня) загальною потужністю 9,8 МВт.
Проекти, що перебувають у стадії виконання:
-встановлення когенераційної установки на базі газопоршневих двигунів з можливістю видачі електричної потужності у Київській області (захисна споруда другого рівня) загальною потужністю 9,6 МВт;
-встановлення когенераційної установки на базі газопоршневих двигунів з можливістю видачі електричної потужності у Київській області (захисна споруда другого рівня) загальною потужністю 8,6 МВт;
-поточний ремонт турбоагрегату потужністю 16 МВт (Одеська область)
-огляду на характер службових обов`язків ОСОБА_1 , його постійну необхідність перебування на об`єктах у різних регіонах України та важливість виконуваних ним робіт для функціонування об`єктів паливно-енергетичного сектору, право керування транспортними засобами є необхідною умовою належного виконання його посадових обов`язків.
02.04.2026 року адвокат Дмитренко О.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , надала до суду клопотання щодо перекваліфікування дії ОСОБА_1 , за якими здійснюється провадження у справі №522/25004/25 за частиною першою статті 130 КУпАП, на склад адміністративного правопорушення, передбачений частиною третьою статті 127 КУпАП, мотивуючи свої вимоги тим, що:
Підзахисному інкримінується керування електросамокатом.
Частина 1 статті 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до положень п.1.10 розділу 1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (зі змінами та доповненнями), транспортний засіб - це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування. Транспортні засоби поділяють на механічні та немеханічні. До немеханічних транспортних засобів належать ті, які призначені для руху в складі з механічним транспортним засобом (причепи, напівпричепи) або приводяться в рух за допомогою мускульної сили людей (велосипеди тощо) або тварин (гужові вози, сани тощо).
Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Термін охоплює всі види механічних транспортних засобів, включаючи трамваї і тролейбуси, а також трактори і самохідні машини. Із визначення випливає, що межа між механічними і немеханічними транспортними засобами проходить тільки в класі транспортних засобів із електродвигуном.
Мотоцикл - двоколісний механічний транспортний засіб з боковим причепом або без нього, що має двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше. До мотоциклів прирівнюються моторолери, мотоколяски, триколісні та інші механічні транспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кг.
Основною відмінною характеристикою мотоцикла є наявність двох або трьох коліс, а також його відносно невеликі габаритні розміри та незначна для механічного транспортного засобу маса.
Мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Оскільки мопед прирівняно до механічних транспортних засобів, то на його водія поширюються вимоги Правил зі встановлення обладнання, користування засобами безпеки, порядок допуску до керування тощо. Порядок розташування мопедів на проїзній частині викладено в розділі 11 Правил Дорожнього Руху.
Велосипед - транспортний засіб, крім інвалідних колясок, що приводиться в рух мускульною силою людини, яка знаходиться на ньому.
Встановлений на велосипеді механічний або електричний двигун (останнім часом вони все більш широко застосовуються) не переводить його в категорію механічних транспортних засобів.
У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року Х14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року №18, роз`яснено, що при розгляді адміністративних справ вказаних категорій суди мають ураховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема примітки до ст.286 КК, ч.7 ст. 121 КУпАП, п. 1.10 Правил дорожнього руху України.
Згідно інформації із загальнодоступних джерел електросамокати «ЕТ», що використовуються для надання прокатних послуг, мають потужність 0,35 кВт.
Пункт 1.10. Правил дорожнього руху України дає визначення, що механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Згідно з п.2.1 Правил дорожнього руху, лише водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб.
При цьому, слід врахувати, що електросамокат потужністю до 3 кВт не є механічним транспортом, водій такого велосипеду не повинен мати документи визначені у п. 2.1 ПДР.
Чинним законодавством не передбачено обов`язок водія велосипеду з електродвигуном потужністю до 3 кВт згідно Правил дорожнього руху отримувати посвідчення водія, а отже така особа не може вважатись водієм в розумінні ст. 130 КУпАП.
Водночас диспозицією частини 3 статті 127 КУпАП передбачено відповідальність за керування велосипедами в стані сп`яніння.
Отже, дії підзахисного підпадають під ознаки диспозиції ч.3 ст.127 КУпАП, яка передбачає адміністративну відповідальність осіб, які керують велосипедами в стані сп`яніння.
09.04.2026 року адвокат Дмитренко О.О., що діє в інтересах ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції в судове засідання з`явилася, підтримала надані до суду клопотання в письмовій формі в повному обсязі, просила суд задовольнити заявлені клопотання в повному обсязі. 
09.04.2026 року ОСОБА_1 , в режимі відеоконференції в судове засідання з`явився, підтримав надані адвокатом до суду клопотання в письмовій формі в повному обсязі, просив суд задовольнити заявлені клопотання в повному обсязі.
Дослідивши і проаналізувавши докази по справі, письмові клопотання адвоката, що були надані до суду, письмові пояснення ОСОБА_1 , заслухавши адвоката Дмитренко О.О., особу, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , суддя приходить до наступного.
Суддя критично відноситься до пояснень, письмових клопотань адвоката Дмитренко О.О. щодо невинуватості ОСОБА_1 в правопорушенні ч.1 ст.130 КУпАП та закриття справи за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення або застосування до нього стягнення у вигляді штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами з урахуванням принципу індивідуальності, перекваліфікування дії ОСОБА_1 з ч.1 ст.130 КУпАП на склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст.127 КУпАП, так як з її пояснень вбачається, що ОСОБА_1 намагається уникнути адміністративного стягнення, хоча вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення повністю знайшла своє підтвердження в ході судового розгляду справи та підтверджується матеріалами справи, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №496911 від 28.10.2025 року; відеозаписом з місця події, яке є повним та змістовим, іншими матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала.
За змістом ст.245 КУпАП, суд зобов`язаний всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи,вирішити її у точній відповідності з законом.
Згідно ст.280 КУпАП, суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ст.ст.251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа)встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Частиною 1 ст.130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, атак само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п.2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Доводи адвоката, що були надані суду в письмовій та усній формі спростовуються відеодоказами, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а саме відео є змістовим та дає можливість об`єктивно надати правову оцінку щодо відбувшогося 28.10.2025 року о 22.10 год. в м. Одеса по вул. Артура Савельєва (Черняховського) №11.
Дослідженими відеодоказами, що містяться в матеріалах справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно керував електросамотатом, останньому неодноразово пропонували пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки, але ОСОБА_1 не надав чіткої відповіді щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та закладі охорони здоров`я.
Твердження адвоката Дмитренко О.О. про безпідставність зупинки транспортного засобу, відсутність порушення ПДР України ОСОБА_1 , суддя не приймає до уваги, так як на поточний час в країні запроваджений воєнний стан щодо агресії Російської Федерації проти України та співробітники: Національної поліції; СБУ; Національної гвардії; Держприкордонслужби; ДМС; Держмитслужби; ЗСУ, які визначені в наказі коменданта (у свою чергу, призначається наказом військового командування разом із відповідними військовими адміністраціями) наділені розширеними повноваженнями для підтримки правопорядку в країні, що забезпечено діючим законодавством України.
Твердження адвоката щодо недоліків при складанні поліцейським протоколу про адміністративне правопорушення, суддя вважає недоцільним, так як з огляду на досліджені у своїй сукупності докази у справі, не виключають винуватість ОСОБА_1 у вчиненні даного адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП.
Також адвокат зазначає, що у ОСОБА_1 візуально відсутні будь-які ознаки сп`яніння, останній не відмовлявся від проходження медичного огляду на місці з використанням спеціальних технічних засобів, а також не відмовлявся від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я щодо сп`яніння, що порушує вимоги ст.266 КУпАП, але при дослідженні відеодоказів, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно не відмовлявся від проходження огляду щодо сп`яніння, при цьому ставив перешкоди для проходження такого дослідження, що суперечить процедурі проходження огляду стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння згідно вимогам передбаченими: Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 року №1452/735; Постановою КМУ «Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» від 17 грудня 2008 року №1103 (зі змінами); вимогами Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з усталеною практикою, при розгляді адміністративних справ зазначених категорій і, зокрема ст.130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема п.1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 №1306, Закон України «Про автомобільний транспорт» з останніми змінами, Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» тощо.
Пунктом 1.10. ПДР України передбачено, що транспортним засобом є пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів. Механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Однак, при цьому, норма ст.130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші.
Відповідно до Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, фактично зміна полягає у тому, що електроскутери, електросамокати, гіброскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. Їх фактично поділили на дві категорії, а саме:
- легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
- низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Такі зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».
Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 15.03.2023 у справі № 127/5920/22, використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 керував електросамокатом, який має електродвигун, за допомогою якого він приводиться у рух, а також призначений для перевезення людей.
З огляду на вищевикладене, електросамокат, яким ОСОБА_1 керував як учасник дорожнього руху - водій, офіційно визнається транспортним засобом, за керуванням яким з ознаками алкогольного сп`яніння та відмова від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена ст.130 КУпАП.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпції факту.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На підставі викладеного, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП в повному обсязі доведена.
Таким чином, в діях ОСОБА_1 встановлена наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме – відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження огляду на стан сп`яніння.
Відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП за це правопорушення на особу накладається стягнення на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
При цьому, досліджуючи дані про особу порушника, суддя враховує позитивні характеризуючі данні ОСОБА_1 та критично важливі фахові знання, професійні дії в сфері енергетики останнього, разом з тим, суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката щодо застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст.130 КУпАП, з урахуванням принципу індивідуальності, лише в частині штрафу без застосування додаткового стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами. 
Така позиція судді обґрунтована тим, що правопорушник усвідомлено керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим створив суттєву загрозу безпеці дорожнього руху, крім того, згідно з довідкою старшого інспектора ВАП УПП в Одеській області ДПП капітана поліції Ірини Нагих, ОСОБА_1 отримував посвідчення водія, а отже, до нього має бути застосовано санкцію статті у повному обсязі, що передбачає обов`язкове позбавлення права керування транспортними засобами.
Також суддя відмовляє в задоволенні клопотання щодо перекваліфікації дій ОСОБА_1 з ч. 1 ст. 130 КУпАП на склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 3 ст. 127 КУпАП, так як останній під час зупинення здійснював керування транспортним засобом, оснащеним електричним двигуном, що відповідно до п.1.10 ПДР України та Закону України «Про дорожній рух» відносить його до категорії «водіїв», а не до «інших учасників дорожнього руху» (пішоходів чи велосипедистів).
Стаття 127 КУпАП є загальною нормою, яка регулює відповідальність пішоходів та осіб, які керують велосипедами, гужовим транспортом або погоничів тварин. Натомість, стаття 130 КУпАП є спеціальною нормою, яка встановлює відповідальність саме для осіб, які керують транспортними засобами (незалежно від їх потужності, якщо вони мають двигун).
Оскільки в судовому засіданні встановлено факт використання ОСОБА_1 пристрою, що за своїми технічними ознаками є легким електричним транспортним засобом, його статус як водія є беззаперечним, отже, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є вірною, а правові підстави для перекваліфікації на статтю, що стосується пішоходів та велосипедистів, відсутні.
При цьому, диспозиція ч.3 ст.127 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність осіб, які керують велосипедами в стані сп`яніння. Адвокат, заявляючи клопотання про перекваліфікацію дій ОСОБА_1 з ч.1 ст.130 КУпАП на склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.3 ст.127 КУпАП, фактично підтверджує факт перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння, що усуває будь-які сумніви суду щодо об`єктивної сторони правопорушення в частині стану порушника.
Разом з тим, суд наголошує, що згідно з п.1.10 ПДР України, велосипед - це транспортний засіб, який приводиться в рух мускульною силою людини, що перебуває на ньому, натомість транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , оснащений електричним двигуном, що виключає можливість його віднесення до категорії «велосипед» у розумінні чинного законодавства.
Таким чином, визнання стороною захисту факту сп`яніння у поєднанні з технічними характеристиками електросамоката (наявність електродвигуна) лише підтверджує правильність кваліфікації за ч. 1 ст. 130 КУпАП та свідчить про безпідставність намагань захисту змінити правову кваліфікацію на менш сувору статтю, що регулює відповідальність за керування безмоторним транспортом.
Обтяжуючих та пом`якшуючих відповідальність обставин, передбачених ст.ст. 34, 35 КУпАП, не встановлено.
Враховуючи те, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, з метою дотримання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, суддя дійшов до висновку, що необхідним та достатнім є вид адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами.
Керуючись ст.ст. 9, 24, 33, 34, 35, 38, 130, 221, 283, 284, 285 КУпАП, суддя –
ПОСТАНОВИВ:
Накласти на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
На підставі п.5 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати на користь держави в сумі 605 гривень 60 копійок.
Штраф має бути сплачений не пізніш як через 15 днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови-не пізніш як через 15 днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Відповідно до ст.308 КУпАП України у разі несплати штрафу у строк постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, а також витрати на облік вчиненого правопорушення.
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці згідно Закону України «Про виконавче провадження».
Постанова по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Суддя Л.С. Єршова