Справа № 129/2896/25
Провадження № 22-ц/801/865/2026
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Швидкий О. В.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року	Справа № 129/2896/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Оніщука В.В.,
за участі секретаря судового засідання Литвин Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Луценка Олександра Івановича на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2026 року у цивільній справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У серпні 2025 року   ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до  ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, мотивуючи тим, що вона перебуває з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2018 року, в якому у них народилися дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З лютого 2025 року їх з відповідачем стосунки помітно зіпсувались і шлюбні відносини фактично припинилися. 15.04.2025 р. відповідач виїхав за місцем своєї реєстрації - АДРЕСА_1 , до батьків та працює на двох роботах, надає послуги по перевезенню пасажирів (таксує) на транспортному засобі - Volkswagen Passat В7, універсал, д.н.з. НОМЕР_1 . Офіційно відповідач не оформляється з метою ухилення від мобілізації, рахується на стаціонарному навчанні (фактично не навчається) в Уманському національному університеті садівництва, тому офіційно не може працювати і отримувати офіційні доходи. Оскільки відповідач на утримання дітей кошти надає не періодично та суму яку сам вважає за потрібне, шо обмежує її в можливості оптимального розподілу витрат, що несуться на утримання дітей, тому просить стягнути з відповідача на її користь для утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до їх повноліття та стягнути судові витрати. 
Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі по 3000 грн, на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.08.2025 року - дня звернення позивачки до суду і до повноліття дітей.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави 1 211 грн 20 коп. судового збору.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти витрачені на правничу допомогу в розмірі 1 800,00 грн. 
Не погоджуючись з такими рішеннями суду представник ОСОБА_1 – адвокат Луценко О.І. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також стягнути з позивачки на користь відповідача понесені ним судові витрати у зв`язку з розглядом справи.
18 березня 2026 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_2 – адвоката Гетьмана А.В., в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване. 
Однак колегія суддів вказаний відзив до уваги не бере, оскільки всупереч вимогам ч. 4 ст. 360 ЦПК України, представником ОСОБА_2 – адвокатом Гетьманом А.В. до відзиву не було додано доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що 26.09.2018 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . На час подання даного позову шлюб не розірвано.
У шлюбі в подружжя народилось двоє дітей - дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .
На даний час сторони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_1 хоча і не працює, однак є працездатною особою, доказів щодо наявності у нього на утриманні інших непрацездатних осіб суду не надано, а тому вважає, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн на кожну дитину. 
Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац другий частини третьої статті 181 СК України).
Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту її інтересів, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, інших утриманців немає, а тому взмозі сплачувати аліменти у визначеному розмірі.
ОСОБА_1 не надано суду належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження неможливості виконувати свій обов`язок по утриманню дітей у визначений судом спосіб та розмір.
Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, відповідач не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дітей у розмірі 3000,00 грн на кожну дитину, оскільки відсутність постійного місця роботи та заробітку відповідача не звільняє його від обов`язку утримувати дітей, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття і цей обов`язок покладається як на матір, так в рівній мірі на батька.
Колегія суддів наголошує, що здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини (ст. 155 СК України).
Крім того, нормами Сімейного кодексу України встановлено принцип рівності прав та обов`язків як батька, так і матері, а також передбачено здійснення батьківських прав та обов`язків відповідно до інтересів дітей.
За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідно стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 6 000 грн.
На думку колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір аліментів з урахуванням знецінення коштів внаслідок інфляції, постійного подорожчання усіх груп товарів для дітей не є надміру високим і відповідає інтересам дітей та забезпечуватиме необхідний рівень життя достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Враховуючи встановлені обставини та положення сімейного законодавства, що регулюють питання обов`язків батьків утримувати дитину, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За своїм змістом решта доводів апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2026 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Луценка Олександра Івановича залишити без задоволення.
Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 28 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 15 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач:      В.П. Рибчинський
Судді:       Л.О. Голота 
В.В. Оніщук