ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/7003/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року (суддя Савонюк М.Я., повне судове рішення складено 13 січня 2026 року) в справі № 340/7003/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (далі - ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення- рішення від 27 травня 2025 року № 0127103-2408-1123-UA35040030000074104.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби України у Кіровоградській області від 27.05.2025 року № 0127103-2408-1123-UA35040030000074104.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
За даними ІТС «Податковий Блок» ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою - підприємцем 09.06.1997 р. за основним видом діяльності: «Вирощування зернових культур (крiм рису), бобових культур i насiння олiйних культур».
За даними податкової звітності ФГ «Заволоки М.П.» не використовує працю найманих осіб, тому вважає, що безпосередню діяльність фермерського господарства здійснює директор і засновник ОСОБА_1 . За даними довідки форми 20-ОПП у ФГ «Заволоки М.П.» відсутні склади для зберігання зерна, що означає використання господарської будівлі за адресою м. Бобринець, вулиця Миколаївська, будинок 186 Т. 
Вважає, що ОСОБА_1 не дотримано вимоги статті 266 ПК України та надано будівлю в користування юридичній особі. Право власності на об`єкт нерухомого майна зареєстроване саме за ОСОБА_1 , а не за юридичною особою ФГ «Заволоки М.П.».
Надаючи пільгу по податку, законодавством визначено умову не надання майна в оренду, позичку, лізинг. У даному випадку майном користується ФГ «Заволоки М.П.», відтак ОСОБА_1 не має право на користування пільгою. 
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 09.06.1997 зареєстрований як фізична особа-підприємець, та здійснює наступні види економічної діяльності: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві; 49.41 Вантажний автомобільний транспорт; 49.42 Надання послуг перевезення речей (переїзду); 46.11 Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами; 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів.
Позивач є членом та керівником Фермерського господарства “Заволока Микола Петрович”, що підтверджується статутом вказаного фермерського господарства, затвердженим рішенням №1 від 18.12.2018 та Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №548366521694 від 12.10.2021.
Основними видами діяльності Фермерського господарства “Заволока Микола Петрович” (за кодами КВЕД) є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві.
Згідно відомостей з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №449810689 від 29.10.2025 та витягу з Державного реєстру речових прав №344747426 від 30.08.2023 позивач є власником господарської будівлі загальною площею 690 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорта від 01.08.2023, виготовленого ФОП ОСОБА_2 та Витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва №319/23 від 01.08.2023 господарська будівля загальною площею 690 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , має код ДКБС: 1271.9 Будівлі сільськогосподарського призначення інші.
27.05.2025 Головне управління ДПС у Кіровоградській області на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України прийняло податкове повідомлення-рішення №0127103-2408-1123-UA35040030000074104, яким ОСОБА_1 визначено суми податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на суму 24495,00 грн. 
Суд першої інстанції, врахувавши підтвердження, що позивач займається виробництвом сільськогосподарської продукції, для ведення сільськогосподарської діяльності використовує майно, що належить йому на праві власності чи користування, дійшов висновку, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником для цілей застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування. 
Оскільки позивач використовував у 2024 році належну йому на праві власності будівлю, яка відноситься до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271), підклас 1271.9 "Будівлі сільськогосподарського призначення", Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, для ведення фермерського господарства та власної підприємницької діяльності з вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції, а відповідачем на долучено до матеріалів справі доказів, які спростовують факт безпосереднього використання позивачем вищезазначеного об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, чи передачу позивачем її в оренду, лізинг чи позичку, суд першої інстанції вважав, що вказана нерухомість не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в силу положень абзацу "ж" підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 09 червня 1997 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, зокрема, здійснює діяльність за КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний).
ОСОБА_1 є членом та керівником фермерського господарства «Заволока Микола Петрович», основними видами діяльності якого є: 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 01.61 Допоміжна діяльність у рослинництві.
ОСОБА_1 є власником господарської будівлі, загальною площею 690 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
ГУ ДПС 27 травня 2025 року прийняте податкове повідомлення-рішення № про визначення ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, в сумі 24495,00 грн за 2024 рік.
Спірним в цій справі є питання правомірності визначення позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України (далі – ПК України) встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування згідно з положеннями підпункту 266.2.1 пункту 266.2 цієї статті є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено перелік об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, будівель і споруд, які не є об`єктом оподаткування.
Так, абзацом «ж» цього підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку .
Державним класифікатором будівель та споруд НК 018-2023, затвердженим наказом Міністерства економіки України від 16 травня 2023 року №3573, (далі - НК 018-2023) установлено, що клас (код 1271) "Нежитлові сільськогосподарські будівлі" включає будівлі, призначені для сільськогосподарської діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, конюшні, розплідники, промислові курники, зерносховища, ангари та фермерські господарські будівлі, погреби, виноробні заводи, винні чани, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.
За змістом абзацу г) пункту 30.9 статті 30 ПК України звільнення від сплати податку та збору - це одна із форм надання податкової пільги. 
Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).
Відтак, пільга, встановлена абзацом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Виходячи із буквального тлумачення цієї норми, з урахуванням значення слова «призначення» як «мета використання чого-небудь», «відповідати меті», можна зробити висновок, що будівлі і споруди, про які йдеться в цій нормі, повинні відповідати меті, способу та критеріям використання у сільськогосподарській діяльності. Вимоги, що будівлі і споруди повинні використовуватися (експлуатуватися) безпосередньо власником у сільськогосподарській діяльності текст цієї норми не містить.
Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі № 820/3707/17 зазначив, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності. Тобто, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз. ж) пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.
Аналізуючи наведені вище приписи норми підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України можна дійти висновку, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Абзацом одинадцятим статті 1 Закону України від 18 січня 2001 року №2238-ІІІ «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001-2004 років» (далі - Закон № 2238-ІІІ) визначено, що сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Згідно зі статтею 1 Закону України від 23 вересня 2008 року №575-VІ «Про сільськогосподарський перепис» із змінами та доповненнями, виробники сільськогосподарської продукції - сільськогосподарські товаровиробники, фізичні особи (у тому числі домогосподарства, фізичні особи, що здійснюють діяльність, пов`язану з веденням особистого селянського господарства, самозайняті особи у сфері сільського господарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю.
Продукція сільського господарства (сільськогосподарська продукція) - це продукція, що виробляється в сільському господарстві та відповідає кодам Державного класифікатора продукції та послуг (абзац восьмий статті 1 Закону №2238-ІІІ).
Коди продукції сільського господарства та пов`язані з ними послуги визначені розділом 1 секції А «Продукція сільського господарства, лісового господарства та рибного господарства» Державного класифікатора продукції та послуг ДК 016:2010 (далі - Класифікатор ДК 016:2010), затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 11 жовтня 2010 року №457.
Відповідно до підпункту 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарська продукція (сільськогосподарські товари) - продукція/ товари, що підпадають під визначення груп 1 - 24 УКТ ЗЕД, якщо при цьому такі товари (продукція) вирощуються, відгодовуються, виловлюються, збираються, виготовляються, виробляються, переробляються безпосередньо виробником цих товарів (продукції), а також продукти обробки та переробки цих товарів (продукції), якщо вони були придбані або вироблені на власних або орендованих потужностях (площах) для продажу, переробки або внутрішньогосподарського споживання.
Сільськогосподарський товаровиробник - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання (підпункт 14.1.234 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Отже, до фізичних осіб - сільськогосподарських товаровиробників з метою визначення об`єкта оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, згідно з абзацом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України відносять фізичних осіб - підприємців, які займаються виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснюють операції з її постачання.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15 травня 2003 року № 742-ІV (далі - Закон № 742-ІV) особисте селянське господарство - це господарська діяльність, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки і споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі й у сфері сільського зеленого туризму.
Члени особистого селянського господарства здійснюють діяльність на свій розсуд і ризик у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог цього Закону, законів України, інших нормативно-правових актів.
Діяльність, пов`язана з веденням особистого селянського господарства, не відноситься до підприємницької діяльності (стаття 1 Закону № 742-ІV). 
В постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі №380/2434/20 зроблено висновок, що передбачена підпунктом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України пільга стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.
Позивач є власником об`єкта нерухомого майна - будівля загальною площею 690 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює діяльність за КВЕД 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.
Позивач є засновником та керівником фермерського господарства «Заволока Микола Петрович», яке створено та діє згідно статуту з метою вирощування, переробки і реалізації сільськогосподарської продукції, в тому числі зернових, бобових культур, насіння соняшника тощо.
За визначенням, наведеним у частині першій статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року №973-IV, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону.
Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2025 року у справі №140/33208/23 виснував, співзасновник фермерського господарства, у випадку підтвердження призначення належного йому на праві власності нерухомого майна для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності та визначення сільськогосподарської діяльності, яка здійснюється цим фермерським господарством, не позбавлений можливості бути звільненим від сплати податку на нерухоме майно на підставі підпункту "ж" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України.
Судом встановлено, що у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2024 рік позивач задекларував отримання доходу протягом звітного періоду, у тому числі, по КВЕД 01.11. 
Згідно з розрахунком загального мінімального податкового зобов`язання за податковий (звітний) 2024 рік ОСОБА_1 використовувались 22 земельні ділянки сільськогосподарського призначення.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про доведеність факту здійснення позивачем виробництва сільськогосподарської продукції, а також використання для ведення сільськогосподарської діяльності майна, що належить йому на праві власності чи користування, зокрема, будівлі, яка відноситься до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) НК 018-2023 для ведення фермерського господарства та власної підприємницької діяльності з вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції.
Отже, позивач є сільськогосподарським товаровиробником для цілей застосування пільги у вигляді звільнення від оподаткування.
Відповідачем належними доказами не доведено відсутності факт безпосереднього використання позивачем вищезазначеного об`єкта нерухомості у сільськогосподарській діяльності, або факту передачу позивачем об`єкта нерухомого майна в оренду, лізинг чи позичку.
Крім того, відповідачем не надано жодних доказів того, що позивач протягом 2024 року використовував належний йому на праві власності об`єкт нерухомого майна у будь-якій іншій, відмінній від сільськогосподарської, діяльності, спосіб.
Суд відхиляє аргумент апелянта про не подання позивачем контролюючому органу відомостей про об`єкти оподаткування, які використовуються у господарській діяльності, за формою 20-ОПП, у тому числі на спірне нерухоме майно, позаяк законодавець не пов`язує надання пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, передбаченої абзацом ж) підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, з обов`язковістю подання платником податку відомостей про об`єкти оподаткування, які використовуються у господарській діяльності, за формою 20-ОПП.
Враховуючи наведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність податкового повідомлення-рішення від 27 травня 2025 року № 0127103-2408-1123-UA35040030000074104 про визначення позивачу суми податкового зобов`язання за 2024 рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості, в сумі 24495,00 грн.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; для фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців - тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року в справі №340/7003/25 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 13 січня 2026 року в справі №340/7003/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 08 квітня 2026 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 08 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко