ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" квітня 2026 р. Справа№ 910/12802/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Руденко М.А.
суддів: Пономаренка Є.Ю. 
Барсук М.А. 

без участі представників сторін, у спрощеному провадження у відповідності до вимог ст. 247 Господарського процесуального кодексу України розглянувши апеляційну скаргу державного спеціалізованого підприємства “Ліси України” в особі філії “Столичний лісовий офіс” державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”
на рішення господарського суду міста Києва від 05.02.2026 
у справі №910/12802/25 (суддя Карабань Я.А.)
за позовом державного спеціалізованого підприємства “Ліси України” в особі філії “Столичний лісовий офіс” державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”
до товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІОН ТРЕЙДІНГ”
про стягнення заборгованості у розмірі 113 582, 64 грн,
В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2025 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача, з урахуванням уточнення позовної заяви, про стягнення заборгованості у розмірі 113 582, 64 грн, з яких: 104 806, 51 грн основний борг, 2 446, 35 грн 3% річних та 6 329, 78 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги, з посиланням на ст. 16, 253, 525, 526, 530, 549, 610, 611 Цивільного кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання у частині повної та своєчасної оплати товару поставленого за товарно-транспортними накладними № 921362 від 16.12.2022, № 921385 від 20.12.2022, № 751129 від 22.12.2022, № 921455 від 23.12.2022.
Рішенням господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт поставки товару за товарно-транспортними накладними № 921385, № 751129, № 921455 на загальну суму 133 530,83 грн, а також здійснення відповідачем часткової оплати у загальному розмірі 28 724, 32 грн, тоді як товар за товарно-транспортною накладною № 921362 (яка підписана відповідачем без зауважень та заперечень) на суму 44 853,91 грн сплачений останнім у повному обсязі, а тому позовна вимога про стягнення з відповідача 104 806, 51 грн (133 530,83 грн - 28 724,32 грн) основного боргу є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Враховуючи що позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 446,35 грн 3% річних та 6 329,78 грн інфляційних втрат мають похідний характер від суми основного боргу в розмірі 104 806,51 грн, то такі вимоги задоволенню не підлягають.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник державного спеціалізованого підприємства “Ліси України” в особі філії “Столичний лісовий офіс” державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” Кугитко Юлія Михайлівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05 лютого 2026 року у справі №910/12802/25 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “ЮНІОН ТРЕЙДІНГ” на користь державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” в особі філії “Столичний лісовий офіс” ДП “Ліси України” заборгованість в сумі 104 806, 51 основного боргу, 2 446, 35 грн 3% річних, інфляційні збитки 6 329, 78 грн; судові витрати покласти на відповідача, а також здійснити повторний розподіл судових витрат за вирішення справи судом першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність договірних (господарських) відносин між сторонами, ототожнивши відсутність підписаного письмового договору з відсутністю правовідносин. Суд першої інстанції неналежним чином оцінив товарно-транспортні накладні, не дослідивши їх у сукупності з іншими доказами у справі, що призвело до помилкового висновку про відсутність поставки. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 апеляційну скаргу у справі №910/12802/25 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді: Барсук М.А., Пономаренко Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.03.2026 прийнято до розгляду апеляційну скаргу державного спеціалізованого підприємства “Ліси України” в особі філії “Столичний лісовий офіс” державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Витребувано у господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12802/25. 
04.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/12802/25.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 16.12.2022 № 1206 “Про припинення Державного підприємства “Коростишівське лісове господарство” було припинено Державне підприємство “Коростишівське лісове господарство”, шляхом його реорганізації у філію “Коростишівське лісове господарство” Державного спеціалізованого підприємства “Ліси України”. (а.с.19)
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” № 1520 від 09.09.2024 створено філію “Столичний лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”.(а.с.22)
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” № 1822 від 18.10.2024 припинено філію “Коростишівське лісове господарство” Державного спеціалізованого підприємства “Ліси України” шляхом її закриття та забезпечено оформлення передавального балансу майна, активів, пасивів, та документів до філії “Столичний лісовий офіс” Державного спеціалізованого підприємства “Ліси України”; забезпечено передачу активів та пасивів до Філії “Столичний лісовий офіс” ДП “Ліси України”. (а.с.24)
Відповідно до п.п. 1.1. 3.1 Положення про Філію “Столичний лісовий офіс” Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”, філія є відокремленим підрозділом Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”. Філія діє від імені Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” та в його інтересах. (а.с.31-43)
Позивач є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства “Коростишівське лісове господарство”.
За позицією позивача Державне підприємство “Коростишівське лісове господарство” в грудні 2022 році поставило відповідачу товар, а саме: круглі лісоматеріали, порода сосна звичайна на загальну суму 178 384, 74 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними: 
№ 921362 від 16.12.2022 на суму 44 853, 91 грн, підписана відповідачем (вантажоодержувачем) без зауважень та заперечень (а.с.75) ,
№ 921385 від 20.12.2022 на суму 45 390,52 грн з боку відповідача (вантажоодержувача) не підписані (а.с.76), 
№ 751129 від 22.12.2022 на суму 45 108,65 грн з боку відповідача (вантажоодержувача) не підписані (а.с.74), 
№ 921455 від 23.12.2022 на суму 43 031,66 грн з боку відповідача (вантажоодержувача) не підписані (а.с.78).
При цьому, як зазначає позивач, у період з 16.12.2022 по 27.12.2024 відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар у загальному розмірі 73 578, 23 грн, що підтверджується виписками банку АТ “Райффайзен Банк” (а.с. 79-81) та банку АТ “Укрексімбанк” (а.с. 82-83), а саме: 
16.12.2022 в розмірі 40 000, 00 грн, 
19.12.2022 в розмірі 4 853, 91 грн, 
28.12.2022 в розмірі 14 754, 60 грн, 
29.03.2023 в розмірі 3 908, 62 грн 
27.12.2024 в розмірі 10 061,10 грн.
Звертаючись з даним позовом, ДСГП «Ліси України », в особі філії «Столичний лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України » посилався на те, що відповідач не сплатив за товар кошти в загальній сумі у розмірі 104 806, 51 грн (178 384, 74 грн (поставлено позивачем) - 73 578, 23 грн (сплачено відповідачем). 
11.09.2025 позивач направив відповідачу претензією №19207/40.1.7-2025 від 09.09.2025 (а.с. 50-51), у якій вимагав протягом 7 днів сплатити заборгованість у розмірі 104 806, 51 грн, що підтверджується описом вкладення у цінний лист, накладною АТ “Укрпошта” №1250100180669 від 11.09.2025 та фіскальним чеком від 11.09.2025 (а.с. 28).
Відповіді на вказану претензію матеріали справи не містять.
В зв`язку з тим, що відповідач своєчасно не розрахувався з позивачем за поставлений товар у повному обсязі, позивач звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь 104 806, 51 грн основного боргу, 2 446, 35 грн 3% річних та 6 329, 78 грн інфляційних втрат.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що за матеріалами справи не підтверджений факт поставки товару за товарно-транспортними накладними № 921385, № 751129, № 921455 на загальну суму 133 530,83 грн, оскільки в накладних відсутній підпис одержувача товару. При цьому відносно доводів позивача щодо часткової оплати товару за цими накладними, зазначив про те, що частково сплачені кошти на користь позивача за цільовим призначенням не підтверджують сплату товару по вищевказаним товарно-транспортним накладним.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення правовідносин) допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Вказане кореспондується з приписами ст. 205 Цивільного кодексу України.
Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України).
При цьому, відповідно до ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. 
У свою чергу, відповідно до ст. 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.
За приписами ст. 642 Цивільного кодексу України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Якщо зміст правочину, воля сторін зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних, за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то він також вважається таким, що вчинений у письмовій формі, за умови, якщо він підписаний його стороною. Аналогійний висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 21.06.2022 у cправі № 922/1403/21.
Верховний Суд у постанові від 16.05.2018 по справі № 910/1163/17 роз`яснив, що схвалення може відбутися, як і в формі мовчазної згоди, так і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи – сторони правочину.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами у спрощений спосіб договору поставки в частині повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару.
Відповідно до частин 1, 2 статті 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
У розумінні наведеної норми, підписання покупцем видаткової або товарно-транспортної накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження укладання договору поставку у спрощений спосіб позивач посилається на поставку Державним підприємством “Коростишівське лісове господарство” в грудні 2022 році відповідачу товару, а саме: круглі лісоматеріали, порода сосна звичайна на загальну суму 178 384, 74 грн, що підтверджується товарно-транспортними накладними: № 921362 від 16.12.2022 на суму 44 853, 91 грн (а.с. 75), № 921385 від 20.12.2022 на суму 45 390, 52 грн (а.с. 76), № 751129 від 22.12.2022 на суму 45 108, 65 грн (а.с. 74), № 921455 від 23.12.2022 на суму 43 031, 66 грн (а.с. 78).
Відповідно п. 11.1. Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (в редакції на момент складання товарно-транспортних накладних, надалі – Правила № 363), основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, товарно-транспортна накладна № 921362 від 16.12.2022 на суму 44 853,91 грн підписана відповідачем (вантажоодержувачем) без зауважень та заперечень. (а.с.75)
В свою чергу, товарно-транспортні накладні № 921385 від 20.12.2022, № 751129 від 22.12.2022, № 921455 від 23.12.2022 на загальну суму 133 530, 83 грн (а.с.74,76,78) з боку відповідача (вантажоодержувача) не підписані. Вказані товарно-транспортні накладні містять підписи відповідальної особи відправника та водія перевізника, проте підписи відповідальної особи вантажоодержувача, що підтверджує прийняття товару, у вказаних товарно-транспортних накладних відсутні.
За позицією позивача у період з 16.12.2022 по 27.12.2024 відповідач здійснив часткову оплату за поставлений товар у загальному розмірі 73 578, 23 грн: 16.12.2022 в розмірі 40 000, 00 грн, 19.12.2022 в розмірі 4 853, 91 грн, 28.12.2022 в розмірі 14 754, 60 грн, 29.03.2023 в розмірі 3 908, 62 грн та 27.12.2024 в розмірі 10 061, 10 грн, що підтверджується виписками банку АТ “Райффайзен Банк” (а.с. 79-81) та банку АТ “Укрексімбанк” (а.с. 82-83).
Проте, дослідивши виписки банку з призначенням платежу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поставлений державним підприємством “Коростишівське лісове господарство”, правонаступником якого є позивач, відповідачу товар за товарно-транспортною накладною № 921362 від 16.12.2022 (яка підписана відповідачем без зауважень та заперечень) на суму 44 853, 91 грн сплачено останнім у повному обсязі, оскільки оплати 16.12.2022 на суму 40 000, 00 грн та 19.12.2022 на суму 4 853, 91 грн містять посилання на отриманий відповідачем товар за товарно-транспортною накладною № 921362 від 16.12.2022 на суму 44 853, 91 грн: “сплата за лісоматеріали круглі зг ттн жтк 921362 від 16.12.2022 в т.ч. ПДВ 20% - 808, 99 грн”. (а.с.79-80).
Разом з тим, зі змісту призначень платежів на загальну суму 28 724, 32 грн, здійснених відповідачем 28.12.2022, 29.03.2023, 27.12.2024 вбачається, що вони не містять посилань на товар або товарно-транспортні накладні:
- оплата здійснена 28.12.2022 на суму 14 754, 60 грн містить призначення платежу: “АС№1966/141222/43996242/1; ТОВ “ЮНІОН ТРЕЙДІНГ”; 43996242; Перерах.част.гарант.внеску за майно ДП “Коростишівське ЛГ” зг.листа від 28.12.22р.Без ПДВ” (а.с.81 зворот); 
- оплата здійснена 29.03.2023 на суму 3 908, 62 грн містить призначення платежу: “Перер-ня гарант.внеску від ТОВ “ЮНІОН ТРЕЙДІНГ” (43996242) зг. Протоколу засідання БК ТОВ “УЕБ”№1395 від 28.03.2023р.відп.до п.11.7 та 11.9 Регламенту. Без ПДВ”(а.с.83 зворот); 
- оплата здійснена 27.12.2024 на суму 10 061, 10 грн містить призначення платежу: “АС№2611/220323/43996242/1; ТОВ “ЮНІОН ТРЕЙДІНГ”; 43996242; Перерах.част.гарант.внеску за майно ДП “Ліси України” ф-я “Коростишівське ЛГ” зг.листа №452/20.24-2024 від 27.12.24р. Без ПДВ” (а.с.82 зворот).
Отже, зазначені виписки не підтверджують часткову оплату відповідача, що здійснені за поставлений товар за товарно-транспортними накладними № 921385 від 20.12.2022, № 751129 від 22.12.2022, № 921455 від 23.12.2022.
Доводи апелянта, що суд першої інстанції не оцінив товарно-транспорті накладні не дослідив їх у сукупності з іншими доказами, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовується вищевикладеним. 
Стосовно доводів апелянта, що відповідачем не було подано до суду відзиву на позовну заяву, не спростовано факту отримання товару, не заявлено про помилковість платежів, не заявлено претензій щодо непоставки, а отже відповідач не заперечує щодо фактичного отримання товару та здійснення його часткової оплати, колегія суддів вважає їх безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ч.1-4 ст. 13 ГПК України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 14 ГПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частини перша, третя та четверта ст. 74 ГПК України).
Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).
Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).
Сама лише відсутність заперечень учасника судового процесу щодо тих чи інших обставин (наприклад, неподання відзиву на позовну заяву) не свідчить про визнання ним таких обставин: “мовчазне” визнання обставин зі змісту процесуального закону не випливає. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18. 
Враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апелянтом не доведено належними та допустимим доказами факт поставки товару за товарно-транспортними накладними № 921385 від 20.12.2022, № 751129 від 22.12.2022, № 921455 від 23.12.2022 на загальну суму 133 530, 83 грн, а також здійснення відповідачем часткової оплати у загальному розмірі 28 724, 32 грн (з призначенням платежу «Перерах.част.гарант.внеску за майно»), тоді як товар за товарно-транспортною накладною № 921362 від 16.12.2022 (яка підписана відповідачем без зауважень та заперечень) на суму 44 853,91 грн сплачений останнім у повному обсязі (з призначенням платежу «сплата/передплата за лісоматеріали»), отже судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано було відмовлено в задоволенні вимог про стягнення з відповідача 104 806, 51 грн (133 530, 83 грн - 28 724, 32 грн) основного боргу, та як наслідок відмовлено в задоволенні похідних позовних вимог, щодо стягнення з відповідача 2 446, 35 грн 3% річних та 6 329, 78 грн інфляційних втрат.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 05.02.2026 року у справі № 910/12802/25, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,–
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу державного спеціалізованого підприємства “Ліси України” в особі філії “Столичний лісовий офіс” державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” на рішення господарського суду міста Києва від 05.02.2026 року у справі № 910/12802/25 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду міста Києва від 05.02.2026 року у справі № 910/12802/25 залишити без змін. 
Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).
Матеріали справи № 910/12802/25 повернути до місцевого господарського суду .
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287,288 ГПК України

Головуючий суддя М.А. Руденко 

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Барсук