Справа № 204/12103/25 
Провадження № 2/204/1090/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Дніпро

Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого – судді      Черкез Д.Л.,
за участю секретаря судового засідання   Борсук А.С.,
представника позивача      Яцишина О.Й.,
третьої особи        ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: державний реєстратор Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Дідик Наталія Сергіївна, виконавчий комітет Криворізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И В :

12 листопада 2025 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Дідик Наталії Сергіївни, Виконавчий комітет Криворізької міської ради, Дніпропетровська область від 02.08.2019 року, індексний номер 48068943, щодо скасування/анулювання права власності ОСОБА_2 на квартиру номер АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 316402612101). В обґрунтування позовної заяви зазначив, що про своє порушене право із скасування реєстраційного права власності на квартиру зі сторони державного та неправомірного поновлення у реєстраційного права власності на квартиру за відповідачем ОСОБА_3 (діючий реєстраційний власник) позивач дізнався 22 листопада 2024 року з інформаційної довідки Державного реєстру речових прав та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Зазначає, що 18 березня 2014 року за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру за номером АДРЕСА_2 , на підставі Договору дарування від 18 березня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 786. Відповідно до інформації з реєстру прав Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно наявне здійснення припинення державним реєстратором Дідик Наталією Сергіївною реєстраційного запису права власності позивача на квартиру та поновлення реєстраційного запису права власності за ОСОБА_3 . Вказані дії державного реєстратора Дідик Н.С. позивач вважає неправомірними та вчиненими з порушенням норм чинного законодавства України. Вказує, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено перелік дій, які повинен здійснювати реєстратор перед вчиненням реєстраційних дій за наявності належного заявника. Натомість, він, як зареєстрований власник спірної квартири, станом на 02 серпня 2019 року не звертався до реєстратора із такою заявою, жодних документів йому не подавав. Також зазначає, що ним також не вчинялась будь яка видача довіреностей на представника на вчинення даних дій. Зазначає, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, прийняття рішення та реєстраційні дії вчинено державним реєстратором на виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по справі № 204/7796/16-ц, яке набрало законної сили 17 липня 2019 року, за яким має місце визнання недійсним договору дарування ОСОБА_3 своєму синові ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 . Зазначене рішення, яке послугувало для вчинення реєстратором реєстраційних дій, носить інформаційний характер, не було та не є віндикаційним та примусовому виконанню не підлягає. Тобто, винесене судове рішення про визнання недійсним договору дарування не було підставою для внесення державним реєстратором Дідик Н.С. запису про скасування права власності на нерухоме майно. Таким чином, державний реєстратор Дідик Н.С. вийшла за межі своїх повноважень, коли самостійно прийняла рішення про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру, незважаючи на те, що рішенням суду така реєстрація не скасовувалась. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду із даним позовом. 
Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року у справі № 204/12103/25 заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно – квартиру  АДРЕСА_2 , загальною площею 75,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 316402612101) (т. 1, а.с.75-76).
Ухвалою суду від 23 грудня 2025 року за клопотанням позивача витребувані докази у справі (т. 1, а.с. 87).
Ухвалою суду від 14 січня 2026 року у справі № 204/12103/25 заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено та в порядку забезпечення позову зупинено реалізацію (продаж, проведення електронних торгів з реалізації) арештованого майна за ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 по справі № 204/12103/25, а саме квартири номер АДРЕСА_1 , із забороною приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолу Віталію Олексійовичу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії відносно зазначеної квартири (майна) до дати набрання законної сили рішення по справі № 204/12103/25 (т. 1, а.с.123-124).
На виконання ухвали суду від 23 грудня 2025 року, 22 січня 2026 року від Виконавчого комітету Криворізької міської ради до суду надійшли витребувані документи, а саме: належним чином завірені електронні копії з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційної справи № 316402612101 щодо об?єкта - квартира, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , та належним чином завірена копія листа департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради від 05 серпня 2019 р. за № 19/02-01-12/2040 (т. 1, а.с. 139-177).
На виконання ухвали суду від 23 грудня 2025 року, 30 січня 2026 року від Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради до суду надійшов лист (т. 1, а.с. 174-177; 180-184).
Ухвалами суду від 28 січня 2026 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 199, 200).
19 лютого 2026 року на адресу суду від представника виконавчого комітету Криворізької міської ради – Ольховської А.М. надійшли пояснення, в яких зазначено наступне. 02 серпня 2019 року до виконавчого комітету Криворізької міської ради із заявою про скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, рішення державного реєстратора (за рішенням суду) щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , звернувся заявник ОСОБА_1 (надалі – Заявник). Для проведення державної реєстрації останнім було подано рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по справі № 204/7796/16-ц, у якому Заявник є стороною по справі. Також під час здійснення пошуків у ЄДРСР державним реєстратором було встановлено, що рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по справі №204/7796/16-ц набрало законної сили 17 липня 2019 року. Також встановлено, що 17 липня 2019 року набрала законної сили Постанова Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, справа №204/7796/16-ц, якою було вирішено рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по справі №204/7796/16-ц, провадження №2/204/367/17, залишити без змін. Враховуючи вищевикладене, станом на 02 серпня 2019, тобто на момент подачі Рішення суду до адміністратора, воно набрало законної сили. Разом з цим, зазначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 та Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою КМУ від 26 жовтня 2011 року № 1141, у редакції на момент прийняття відповідної заяви. Так, відповідно до вимог ч. 5 ст. 3 Закону України державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться незалежно від місцезнаходження нерухомого майна в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя. Разом з цим, вказує на те, що державна реєстрація прав державним реєстратором проводиться не з власної ініціативи, а на підставі відповідної заяви зацікавленої особи шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса. Вказує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При цьому, у Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав. Таким чином, державний реєстратор виконавчого комітету Криворізької міської ради Дідик Наталія Сергіївна діяла виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України та Порядком. На підставі вищевикладеного, просила відмовити в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора в повному обсязі (т. 2, а.с. 34-38).
05 березня 2026 року на адресу суду від третьої особи – ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, згідно яких він заперечує проти позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Як зазначає ОСОБА_1 , даний позов є черговою спробою сторін створити перешкоди примусовому виконанню рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року (справа №200/14579/13-ц), яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості спадкового майна на загальну суму 823 455,50 грн. З метою унеможливлення подальшого виконання рішення суду від 13 січня 2014 року по справі №200/14579/13-ц, у тому числі і за рахунок нерухомого майна, відповідач ОСОБА_3 за договором дарування від 18 березня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Кучмій Н.В., зареєстрованим в реєстрі № 786, подарувала квартиру АДРЕСА_1 своєму сину - ОСОБА_2 . Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року (справа № 204/7796/16-ц), залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, вказаний договір дарування було визнано недійсним. Недобросовісність поведінки сімейства ОСОБА_4 при укладенні договору дарування спірної квартири була встановлена судами при розгляді справи № 204/7796/16-ц. Також зазначає, що державний реєстратор діяла у повній відповідності з вимогами чинного на той час законодавства, підстави для відмови в державній реєстрації прав відповідно до положень ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV були відсутні. Даний «спір» між сторонами є штучним та ініційований, в першу чергу, виключно з метою перешкоджання примусовому виконанню рішення суду по справі № 200/14579/13-ц, що підтверджується також тим, що жодної правової вимоги до відповідача позивач не заявляє. Крім того, раніше з аналогічними позовами сторони вже зверталися до суду. Позивач навмисно приховав від суду інформацію, що згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 28 червня 2024 року, номер відомостей про речове право 55742848 за ОСОБА_2 зареєстроване право власності на частину квартири за адресою АДРЕСА_4 . На думку третьої особи, доводи позивача, що скасування/анулювання державним реєстратором права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру та відновлення права власності за попереднім власником - ОСОБА_3 , порушує його права та права його дітей, є безпідставними та неспроможними. На підтвердження своїх доводів щодо безпідставного позову зазначає, що після набрання чинності рішенням суду про визнання договору дарування спірної квартири недійсним, первісний власник - ОСОБА_3 не зверталася до державного реєстратора із відповідною заявою, так само, як і ОСОБА_2 , оскільки залишення реєстраційного запису про право власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 , унеможливлює виконання рішення суду від 13 січня 2014 року по справі №200/14579/13-ц. Тому 02 серпня 2019 року до державного реєстратора, як зацікавлена особа, звертався ОСОБА_1 . Також наголошує, що діями державного реєстратора ніякі права ні позивача, ні його дітей не порушені. З цих підстав, прохає суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (т. 2, а.с. 110-119).
Представник позивача – ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Додатково на запитання суду пояснив, що позивач на теперішній час вважає себе законним власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 незважаючи на існування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по справі № 204/7796/16-ц про визнання договору дарування квартири надійсним, оскільки вважає що рішення суду має суто інформаційний характер та не підлягає примусовому виконанню.
Третя особа – ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в повному обсязі, оскільки вважає його абсолютно безпідставним. Також зазначив, що даний спір вже був вирішений Чечелівським районним судом міста Дніпра у 2025 році та було відмовлено у задоволенні позову. Крім того, позивача ОСОБА_2 добре знав і про існування всіх спорів і про рішення суду, однак приховав від суду у даній справі цю інформацію з метою введення суду в оману. Усі дії родини ОСОБА_4 спрямовані лише на уникнення виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 2014 року про стягнення з батька позивача на його користь грошових коштів. Крім того, зазначив, що у дружини позивача є частка у праві власності на інше нерухоме майно, а тому усі твердження сторони позивача з приводу того, що їм немає де проживати, не відповідають дійсності. 
Відповідач –  ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про визнання позову (т. 2, а.с. 141). 
Суд, розглянувши заяву відповідача про визнання позову, на підставі ст. 206 ЦПК України ухвалив відмовити у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжити судовий розгляд, оскільки визнання відповідачем позову суперечить закону та порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
Третя особа – державний реєстратор Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Дідик Н.С. в судове засідання не з`явилася, надала до суду клопотання, в якому просила проводити розгляду справи за її відсутності.
Третя особа – виконавчий комітет Криворізької міської ради в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Третя особа – ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Вислухавши пояснення представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Судом встановлено, що 18 березня 2014 року між ОСОБА_3 (дарувальником) та ОСОБА_2 (обдарованим), який є сином ОСОБА_3 , укладено договір дарування квартири за номером АДРЕСА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., за реєстровим № 786 (т. 1, а. с. 13). 
На підставі вказаного договору, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В. 18 березня 2014 року було зареєстровано право власності на дану квартиру за ОСОБА_2 , номер запису про право власності: 5018270, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна – 316402612101, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 19180198 від 18 березня 2014 року (т. 1, а. с. 14).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено та визнавалося сторонами, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по цивільній справі № 204/7796/16-ц, договір дарування квартири від 18 березня 2014 за реєстровим № 786 визнано недійсним (т. 1, а. с. 15-19).
Так, зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року у справі № 200/14579/13-ц стягнуто з ОСОБА_2 (третя особа) на користь ОСОБА_1 (третя особа) грошову компенсацію вартості 1/2 частини домоволодіння в розмірі 48 255,50 грн. та 1/2 частини вартості земельної ділянки в розмірі 775 200,00 гривень, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 , а всього 823 455,50 грн. Зазначене рішення суду набрало законної сили 18 серпня 2014 року, станом на 06 грудня 2016 року судове рішення не виконано, що встановлено рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2016 року у цивільній справі № 200/5083/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Кучмій Н.В., орган опіки та піклування Шевченківської районної у м. Дніпрі ради про визнання договору дарування недійсним, стягнення збитків, яке згідно із вступною та резолютивною частинами ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2017р. у цій же справі залишено без змін.
Також, у вказаному рішенні судом було встановлено те, що квартира АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю подружжя (тобто відповідача по даній справі – ОСОБА_3 та третьої особи по даній справі – ОСОБА_2 ), а на момент укладення спірного договору дарування 18 березня 2014 року, дарувальник ОСОБА_3 , була обізнана про існування судового рішення від 13 січня 2014 року у справі № 200/14579/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 (її чоловіка) на користь ОСОБА_1 (третя особа по даній справі) грошової компенсації вартості 1/2 частини домоволодіння та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_5 в сумі 823 455,50 грн., тобто про існування значного майнового зобов`язання перед ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_3 є дружиною ОСОБА_2 , вона могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання судового рішення шляхом звернення стягнення на спірне нерухоме майно.
Крім того, судом у цьому рішення встановлено, що дії з дарування вищевказаної квартири ОСОБА_3 були вчиненні в короткий проміжок часу після ухвалення рішення суду від 13 січня 2014 року, та на користь рідного сина, внаслідок чого у чоловіка ОСОБА_3 – ОСОБА_2 відсутнє майно, на яке можна звернути стягнення в межах виконавчого провадження з виконання вказаного судового рішення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що в дійсності правочин був спрямований на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича - сина, з метою приховання такого майна від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів у цивільній справі № 200/14579/13-ц, з цих підстав вказаний договір дарування судом було визнано недійсним.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 липня 2019 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по цивільній справі № 204/7796/16-ц залишено без змін (т. 1 а.с. 182-185).
Таким чином, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по цивільній справі № 204/7796/16-ц набрало законної сили 17 липня 2019 року.
02 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради із заявою про скасування запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер заяви 35290829), на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 204/7796/16-ц від 08 червня 2017 року, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 316402612101, номер запису про право власності: 5018270 (т. 1, а.с. 145).
02 серпня 2019 року, розглянувши заяву про скасування, прийняту 02 серпня 2019 року за реєстраційним номером 35290829, яку подав ОСОБА_1 для скасування запису про право власності за номером 5018270 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 316402612101, державним реєстратором виконавчого комітету Криворізької міської ради Дніпропетровської області Дідик Н.С., на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року у справі № 204/7796/16-ц, прийнято рішення № 48068943 про скасування запису про право власності/внесення запису про скасування державної реєстрації за номером 5018270 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об?єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 316402612101 (т. 1, а. с. 174).
Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Стаття 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Приписами ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
При цьому, нормами ч. 2 ст. 328 ЦК України визначено, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив суд скасувати рішення державного реєстратора Дідик Наталії Сергіївни, Виконавчий комітет Криворізької міської ради, Дніпропетровська область від 02.08.2019 року, індексний номер 48068943, щодо скасування/анулювання права власності ОСОБА_2 на квартиру номер 117 розташованої за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 316402612101).
Правовідносини, які виникли між учасниками справи, врегульовані положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, (внесення спірного реєстраційного запису, тобто станом на 02.08.2019 року).
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у редакції що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав.
Таким чином, судом встановлено, що Державний реєстратор Дідик Н.С. отримавши від ОСОБА_1 заяву про скасування від 02.08.2019 року разом з рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по цивільній справі № 204/7796/16-ц, яке набрало законної сили, діючи у суворій відповідності з приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», прийняла рішення про скасування державної реєстрації права власності за позивачем ОСОБА_2  номер запису про право власності: 5018270, та внесла до відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об?єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 316402612101, відповідний запис з індексним номером № 48068943.
Таким чином суд констатує, що на теперішній час Позивач ОСОБА_2 не є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .
Враховуючи наведені висновки суду та приймаючи до уваги встановлені обставини у справі, суд не бере до уваги та відхиляє як безпідставні та нічим не підтверджені твердження позивача з приводу того, що на теперішній час він є реєстраційним власником спірної квартири незважаючи на існування рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2017 року по справі №204/7796/16-ц про визнання договору дарування спірної квартири надійсним, оскільки вважає, що рішення суду має суто інформаційний характер та не підлягає примусовому виконанню.
Позивачем не було надано суду жодних переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем були порушені права або інтереси позивача, у зв`язку з чим підстав для судового захисту прав позивача судом не встановлено.
Встановивши обставини справи та дійсні правовідносини, які склалися між сторонами, суд приходить до переконання про відсутність будь-яких передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, оскільки судом не встановлено факту порушення відповідачем прав позивача. 
Так само суд констатує, що в процесі розгляду справи не встановлено факту порушення державним реєстратором Дідик Н.С. визначеного Законом порядку при прийняті рішення № 48068943 про скасування запису про право власності/внесення запису про скасування державної реєстрації за номером 5018270 до розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об?єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 316402612101.

Також, суд вважає за потрібне окремо надати правову оцінку процесуальній поведінці позивача та відповідача по даній справі.

Суд звертає увагу сторони позивача на те, що загальними засадами цивільного законодавства передбачений принцип недопустимості зловживання своїми правами та встановлені межі здійснення таких прав.
Суд при вирішенні даної справи виходить з того, що будь-яка особа повинна здійснювати свої права у межах, наданих їй законом. 
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб або завдати їм шкоду. 
Законом не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в будь-яких інших формах.
При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства та з повагою ставитися до прав інших осіб.
У випадку недодержання особою при здійсненні наданих їй прав вимог щодо недопустимості зловживання такими правами, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ч. 6 ст. 13 ЦКУ).
Пунктом 1 ч. 2 ст. 44 ЦПК України чітко визначено, що залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
В даному випадку вищенаведена процесуальна поведінка сторони позивача по справі визнається судом як умисне зловживання наданими йому процесуальними правами з метою, яка суперечить завданням цивільного судочинства, а саме задля зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Суд зауважує, що сам факт звернення до суду з даним позовом 12 листопада 2025 року містить в собі усі ознаки зловживання процесуальним правом, оскільки позов був поданий за одночасного існування в провадженні цього суду спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, задля вирішення судом питання яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.
Наведені висновки суду ґрунтуються на наступних обставинах.
Так, судом встановлено, що рішенням Чечелівського районного суму міста Дніпра від 08 липня 2025 року у справі № 204/11755/24 було розглянуто позовну заяву ОСОБА_3 до державного реєстратора Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Дідик Наталії Сергіївни, треті особи - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 , про оскарження дій та рішення державного реєстратора, де предметом спору було визнання неправомірним та скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Криворізької міської ради Дідик Наталії Сергіївни від 02 серпня 2019 року індексний номер 48068943, щодо скасування/анулювання права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 316402612101) та, про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у розділі «Актуальна інформація про речове право власності» запису 5017567 про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 316402612101) (т. 1, а.с. 226-235). Вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_3 залишені без задоволення.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у справі № 204/11755/24, рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 08 липня 2025 року залишено без змін (т.1, а.с. 236-242).
Крім того, в межах розгляду справи № 204/11755/24 ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 лютого 2025 року у справі № 204/11755/24 ОСОБА_3 було відмовлено у забезпеченні позову (т. 1, а.с. 220-222).
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 
- сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;
- подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази;
надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Однак, в порушення наведених приписів, позивач та відповідача не повідомили та приховали від суду той факт, що у провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебувала справа № 204/11755/24 з приводу оскарження рішення державного реєстратора Дідик Н.С. про скасування державної реєстрації прав власності позивача та внесення до реєстру реєстраційного запису з індексним номером № 48068943.
Зазначена інформація була повідомлена суду третьою особою ОСОБА_1 після вступу до розгляду даної справи. 
Таким чином, суд зазначає, що позивач звернувся до суду зловживаючи наданими йому правами з метою, яка суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подав позов для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин.
При цьому суд зазначає, що встановлення належності відповідача має значення лише у тому випадку, коли під час розгляду справи судом буде встановлений факт порушення прав позивача. 
У випадку ж, коли суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з відсутністю факту порушення прав позивача, питання про належність або неналежність відповідача значення для правильного розгляду справи не має.
З Єдиного державного реєстру судових рішень та з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що сторони по даній справі, які є матір`ю та сином, неодноразово зверталися до суду з позовними заявами з аналогічних підстав та з аналогічним предметом.
Судом встановлено, що 31 жовтня 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра звернулась ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний реєстратор Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Дідик Наталія Сергіївна, виконавчий комітет Криворізької міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора. Справі було присвоєно № 204/11574/25 та розподілено на іншого суддю. 
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 05 листопада 2025 року по цивільній справі № 204/11574/25 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний реєстратор Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Дідик Наталія Сергіївна, виконавчий комітет Криворізької міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора (т. 1, а.с. 246-248).
Предмет позову по справі № 204/11574/25 є абсолютно ідентичним предмету позову по даній справі: визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Дідик Наталії Сергіївни від 02.08.2019 року, індексний номер 48068943, щодо скасування/анулювання права власності ОСОБА_2 на квартиру номер АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 316402612101).
Разом з позовом по цивільній справі № 204/11574/25 позивач подала заяву про забезпечення позову, в якій просила суд накласти арешт на квартиру номер АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 316402612101) та заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії щодо квартири, окрім дій з виконання ухвали суду про забезпечення позову.
Однак, ухвалою Чечелівського районного суму міста Дніпра від 04 листопада 2025 року по цивільній справі № 204/11574/25 ОСОБА_3 було відмовлено у забезпеченні позову (т. 1, а.с. 243-245).
Після отримання позивачем ОСОБА_3 ухвали про відмову у забезпеченні позову від 04 листопада 2025 року по цивільній справі № 204/11574/25, 12 листопада 2025 року до суду з даним позовом звернувся її син – ОСОБА_2 з аналогічним позовом та з аналогічних підстав (справі було присвоєно номер № 204/12103/25) (т. 1, а.с. 2-8).
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 01 грудня 2025 року було відкрито провадження по цивільній справі № 204/12103/25.
У подальшому, ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 року у справі № 204/12103/25 заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову було задоволено частково та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно – квартиру  АДРЕСА_2 , загальною площею 75,6 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 316402612101) (т. 1, а.с.75-76). Крім того, ухвалою суду від 14 січня 2026 року у справі № 204/12103/25 заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено та в порядку забезпечення позову зупинено реалізацію (продаж, проведення електронних торгів з реалізації) арештованого майна за ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 17 грудня 2025 по справі № 204/12103/25, а саме квартири номер АДРЕСА_1 , із забороною приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолу Віталію Олексійовичу та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії відносно зазначеної квартири (майна) до дати набрання законної сили рішення по справі № 204/12103/25 (т. 1, а.с.123-124).
Отже, судом встановлено, що на момент звернення позивача ОСОБА_2 до суду з даним позовом (справа № 204/12103/25) у провадженні цього суду існувала справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (справа № 204/11574/25).
Однак, про ці обставини позивач ОСОБА_2 суду не повідомив та приховав зазначену інформацію, що свідчить про свідоме та умисне зловживання наданими процесуальними правами.
Так само, про ці обставини не повідомив суду і представник позивача по даній справі - адвокат Яцишин О.Й., який приймав участь у розгляді справи № 204/11574/25 як представник відповідача, що свідчить про зловживання процесуальними правами й представником позивача Яцишина О.Й.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Отже, існування у провадженні суду двох аналогічних позовів у справі із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, є підставою для залишення позову, який надійшов до суду пізніше після відкриття провадження у справі за раніше поданим позовом, без розгляду.
Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/133752004), ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 02 лютого 2026 року по цивільній справі № 204/11574/25 позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний реєстратор Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Дідик Наталія Сергіївна, виконавчий комітет Криворізької міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора – було залишено без розгляду, оскільки позивач до початку розгляду справи по суті подала заяву про залишення позову без розгляду.
Тобто, у період з 01 грудня 2025 року (день відкриття провадження по даній справі №204/12103/25) до 02 лютого 2026 року (день залишення позовної заяви без розгляду по справі № 204/11574/25), жодна зі сторін даної справи належним чином не виконала покладені на неї обов`язки та не повідомила суду, що у провадженні цього ж суду існує справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Наведене процесуальна поведінка сторони позивача та сторони відповідача свідчить про зловживання наданими процесуальними правами з метою, яка суперечить завданням цивільного судочинства. 
Суд наголошує, що зловживання правом на позов становить собою такий вид зловживань процесуальними правами, за якого уся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною, адже особа звертається до суду з метою, що відмінна від захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Серед таких зловживань можна виокремити подання «сутяжницьких», завідомо безпідставних (явно необґрунтованих) позовів або скарг та позовів, що мають штучний характер.
Сутяжницькі (vexatious) позови пов`язуються, як правило, із такою, процесуальною поведінкою сторони, що характеризується надмірною процесуальною активністю особи, повторними зверненнями до суду з тотожними або аналогічними позовами, намаганням відновити провадження у справі тощо з метою переслідування процесуального опонента (або іншої особи), надокучання йому або спричинення йому фінансових витрат. 
На перший план у цьому випадку виходять не особливості спору, що переданий на розгляд суду, а характеристика самої сторони, її процесуальної поведінки як у конкретному провадженні, так і у попередніх справах, у розгляді яких вона брала участь. Тобто йдеться про певну процесуальну поведінку сторони, пов`язану із її повторними зверненнями до суду з тотожними справами, намагання відновити провадження у певній справі, подачу позовів з метою завдати шкоди або надокучити своєму опонентові тощо. 
Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 неодноразово зверталися до суду з однаковими позовними вимогами, міняючи лише склад учасників справи, та по кожній з цих справ одночасно зверталися з заявою про вжиття забезпечення позову, лише з однією метою: накласти арешт та зупинити примусову реалізацію квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 316402612101).
Так, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця Біловол В.О. перебуває виконавче провадження ВП № 59577046 щодо виконання виконавчого лсита № 200/14579/13-ц виданого Бабушкінським районним судомо м. Дніпропетровська, боржник – ОСОБА_2 , стягувач – ОСОБА_1 , про стягнення 823 455,50 грн.
Згідно Постанови про призначення вчинення виконавчих дій від 13.10.2025 року було призначено проведення виконавчих дій на виконавчі дії на 30 жовтня 2025 року, 011,00 год., щодо огляду описаного майна боржника ОСОБА_2 – а саме: частини квартири АДРЕСА_9 (т. 1 а.с. 118).
Проведення зазначених виконавчих дій стало можливим, оскільки ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2022 року по цивільній справі № 204/3065/21 було задоволення подання приватного виконавця Біловола В.О. та визначено частку майна боржника – ОСОБА_2 , у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а саме: квартири АДРЕСА_9 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 316402612101, яким він володіє спільно з ОСОБА_3 , у розмірі ідеальної частки. Ухвала набрала законної сили 19.04.2022 року (т. 1, а.с. 186-187) 
Крім того, ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 вересня 2022 року по цивільній справі № 200/14579/13-ц було задоволення подання приватного виконавця Біловола В.О. та надано дозвіл на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а саме квартири АДРЕСА_9 , у розмірі ідеальної частки. Ухвала набрала законної сили 05.10.2022 року (т. 1, а.с. 188-190). 
Таким чином суд зазначає, що подібна поведінка обох сторін даної справи на безумовне переконання суду свідчить про те, що звернення до суду з такими позовами має на меті не захист порушених прав, а бажання зупинити примусове виконання рішення суду по цивільній справі № 200/14579/13-ц, про стягнення з ОСОБА_2 (який позивачу доводиться батьком, а відповідачу чоловіком) суми боргу у розмірі 823 455,50 грн. на користь третьої особи по даній справі - ОСОБА_1 , тим самим не виконувати рішення суду, яке набрало законної сили, тобто турбувати свого опонента, в даному випадку третю особу ОСОБА_1 , досадити та надокучити йому, тобто провадження у цьому випадку порушуються з метою завдати шкоди та незручностей своєму процесуальному опоненту. 
Факти неодноразових звернень обох сторін до суду із тотожними або аналогічними позовами свідчать про спрямованість їхніх дій з метою домогтися нового розгляду справи, що вже була вирішена судом за допомогою зміни процесуального статусу сторін та інших учасників справи, модифікації предмета чи підстави позову, введення нових учасників процесу тощо.
Суд звертає особливу вагу позивача на те, що метою звернення будь-якої особи до суду з позовною заявою є своєчасний розгляд справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів такої особи-позивача. 
Діючим цивільно-правовим законодавством встановлений принцип недопустимості зловживання процесуальним правами.
Так, згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. 
Зловживання процесуальними правами не допускається.
Підсумовуючи наведене, суд констатує, що порушення прав позивача судом не встановлено, а звернення до суду містить усі ознаки зловживаннями наданими правами та невиконання покладених на учасників справи процесуальних обов`язків, з метою, яка суперечить завданням цивільного судочинства та завдання шкоди правам та інтересам іншого учасника справи – третьої особи ОСОБА_1 .
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод жовтня чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати понесені позивачем по справі підлягають віднесенню на сторону позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 58-61, 88, 213-215, 258, 265, 268, ЦПК України, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: державний реєстратор Управління з питань реєстрації виконавчого комітету Криворізької міської ради Дідик Наталія Сергіївна, виконавчий комітет Криворізької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора – відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Повний текст рішення виготовлений 16 березня 2026 року.

Суддя         Д.Л. Черкез