КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 755/453/23
номер провадження 22-ц/824/3144/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
розглянуву відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року /суддя Галаган В.І./
у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася з заявою про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2023 року у справі №755/453/23.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 вересня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено. /а.с. 105-106/
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу та направити матеріали справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянтка посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що заява від 22.06.2025 року не є тотожною заяві від 21.06.2025 року, оскільки останню сама заявниця просила вважати неподаною (заява про повернення від 22.06.2025 року), а суд першої інстанції ухвалою від 26.06.2025 року у провадженні №2-п/755/95/25 залишив її без розгляду. Вказувала, що судовий збір від 21.06.2025 року не був необхідний і затребуваний, оскільки справа не розглядалася по суті, ухвали про повернення збору не винесено, тому його повторне використання для заяви від 22.06.2025 року не заборонено законом (п. 4 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір»). Суд не врахував, що одночасного подання тотожних заяв не відбулось, а заявниця усунула недоліки попередньої заяви. Вказувала, що оскаржена ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі. Посилалась на ст.2, ст.4 ЦПК України щодо завдання цивільного судочинства та принцип доступу до суду, ст.7 Закону України «Про судовий збір» щодо повернення сплаченого збору при залишенні заяви без розгляду.

Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з поверненням справи для продовження розгляду, на підставі наступного.
Судом встановлено, що 22.06.2025 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2023 року у справі №755/453/23. Попередньо, 21.06.2025 року, нею була подана аналогічна заява, яку вона сама просила вважати неподаною. 
Постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції керувався ст. 186 ЦПК України про те, що суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо є рішення про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; ст. 2 ЦПК України про завдання цивільного судочинства.
Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що подання заяви від 22.06.2025 року є повторним зверненням з тотожними вимогами, що унеможливлює відкриття провадження.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Так, оскаржена ухвала суду першої інстанції не містить посилань на конкретні норми процесуального права, які б давали підстави для відмови у відкритті провадження саме за ст. 186 ЦПК України. Попередня заява ОСОБА_1 залишена без розгляду.
Суд першої інстанції не обґрунтував, чому подання заяви після залишення попередньої без розгляду є повторним тотожним зверненням, яке перешкоджає відкриттю провадження. 
Таке формулювання ухвали суперечить вимогам ст. 263 ЦПК України, відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто містити повне, всебічне та об`єктивне дослідження всіх обставин справи, оцінку доказів і мотивоване застосування норм права. Відсутність належного обґрунтування та посилань на конкретні процесуальні норми є істотним порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати - стягненню з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» на користь ОСОБА_1 підлягає 484, 48 грн. за розгляд апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 379, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року - задовольнити.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» /код ЄДРПОУ 37739041/ на користь ОСОБА_1 /РНОКПП НОМЕР_1 / 484, 48 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 01.04.2026 року.

Головуючий: Судді: