КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/1778/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2026року  місто Київ
справа № 369/19791/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Янченка А.В., повний текст рішення складено 16 червня 2025року, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання транспортних засобів спільною сумісною власністю подружжя, стягнення грошової компенсації частини вартості транспортних засобів,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просила:
визнати автомобіль AUDI A3, 2016 року випуску об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , набутим за час шлюбу;
визнати автомобіль LEXUS ES 250, 2019 року випуску об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , набутим за час шлюбу;
зобов`язати ОСОБА_1 сплатити на її користь 1/2 частину вартості автомобіля AUDI A3, 2016 року випуску, що становить 365 600 грн.;
зобов`язати ОСОБА_1 сплатити на її користь 1/2 частину вартості автомобіля LEXUS ES 250, 2019 року випуску, що становить 822 600 грн.
В мотивування вимог посилалася на те, що з 08 серпня 2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року.
Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала, що за час перебування у шлюбі, 22 лютого 2018 року сторонами разом, за спільні кошти було придбано транспортні засоби AUDI A3, 2016 року випуску та LEXUS ES 250, 2019 року випуску. Вказані транспортні засоби були зареєстровано на ім`я відповідача.
Зазначала, що з листа Територіального сервісного центру МВС №3246 від 07 червня 2023 року №31/10-3246-717, позивач дізналась, що автомобіль AUDI A3, 2016 року випуску, який було 22 лютого 2018 року зареєстровано за ОСОБА_1 , 29 січня 2020 року перереєстровано на іншого власника. Автомобіль LEXUS ES 250, 2019 року випуску, який було 22 лютого 2018 року зареєстровано за ОСОБА_1 , 17 червня 2023 року перереєстровано на іншого власника.
Посилалася на те, що відповідач скориставшись тим, що автомобіль було зареєстровано на його ім`я, без її згоди продав автомобіль, а грошові кошти привласнив на свою користь, половину вартості автомобіля на час подання позовної заяви до суду не компенсував та компенсувати не збирається, про що повідомив усно, адже вважає, що вищевказані автомобілі є його особистою приватною власністю, до якої позивач відношення не має.
Вважає, що відповідач порушив її право, як співвласника майна, оскільки ОСОБА_1 , всупереч вимог законодавства, після припинення ними шлюбних відносин, без її згоди здійснив відчуження набутого у шлюбі майна - вищевказаних автомобілів та грошові кошти використав на власний розсуд не в інтересах сім`ї.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 рокупозов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано автомобіль AUDI A3, 2016 року випуску об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , набутим за час шлюбу.
Визнано автомобіль LEXUS ES 250, 2019 року об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , набутим за час шлюбу.
Зобов`язано ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_3 1/2 частини вартості автомобіля AUDI A3, 2016 року випуску, що становить 365 600 грн.
Зобов`язано ОСОБА_1 сплатити на користь ОСОБА_3 1/2 частини вартості автомобіля LEXUS ES 250, 2019 року випуску, що становить 822 600 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача  ОСОБА_1  - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В мотивування вимог апеляційної скарги посилався на те, що шлюб між позивачем та відповідачем припинився 03 вересня 2022 року, а тому очевидним є те, що автомобіль AUDI А3,2016 року випуску, який було 22 лютого 2018 року зареєстровано за відповідачем та в подальшому відчужено відповідачем 29 січня 2020 року третій особі, не може вважатися таким, що був проданий після припинення шлюбу між сторонами, на чому хибно наголосив суд першої інстанції.
Вказував, що позивач, всупереч покладеному на нього обов`язку, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження вартості транспортних засобів на час вирішення спору, як і не вжив жодних заходів для того аби відповідні обставини були встановлені судом першої інстанції, зокрема не ініціював перед судом питання призначення у справі судової експертизи.
Зазначав, що посилання позивача на неможливість проведення експертиз вартості транспортних засобів з огляду на їх відчуження відповідачем є безпідставними, позаяк в повній мірі спростовуються висновками Верховного Суду, згідно з якими у випадку неможливості визначення вартості саме відчуженого майна здійснюється визначення ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого.
Посилався на те, що суд першої інстанції всупереч вимогам процесуального законодавства не розглянув та не вирішив клопотання відповідача, безпідставно перейшов до розгляду справи по суті, чим фактично унеможливив реалізацію відповідачем своїх процесуальних прав.
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.  
Представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, з 08 серпня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року.
Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За час перебування у шлюбі, 22 лютого 2018 року позивачем та відповідачем було придбано транспортні засоби AUDI A3, 2016 року випуску та LEXUS ES 250, 2019 року випуску. Вказані транспортні засоби були зареєстровано на ім`я відповідача.
Згідно листа Територіального сервісного центру МВС №3246 від 07 червня 2023 року №31/10-3246-717:
автомобіль AUDI A3, 2016 року випуску, в період з 22 лютого 2018 року по 29 січня 2020 року значився зареєстрованим за ОСОБА_1 на підставі договору №132-18 від 21 лютого 2018 року укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «3С ГРУПП»;
автомобіль LEXUS ES 250, 2019 року випуску, в період з 22 лютого 2018 року по 17 червня 2023 року значився зареєстрованим за ОСОБА_1 на підставі договору ЕЛюА-0001/152 від 01 червня 2019 року укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «ВІДІ ЕЛІТ».
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача компенсацію вартості її частки у спільному майні подружжя - автомобілі AUDI A3, 2016 року випуску та автомобілі LEXUS ES 250, 2019 року випуску, оскільки ОСОБА_1 розпорядився вказаними транспортними засобами на свій розсуд без її згоди, грошові кошти використав не в інтересах сім`ї.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спірні автомобілі є об'єктами спільної сумісної власності та були відчужені відповідачем на користь третьої особи, без згоди позивача, після припинення фактичних шлюбних відносин, не в інтересах сім`ї та в подальшому відповідач розпорядився коштами на власний розсуд, половину позивачу не передав, а відтак з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_3  підлягає стягненню грошова компенсація за її частку у праві спільної сумісної власності на спірні автомобілі.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За правиломстатті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18).
Як вбачається з матеріалів справи спірні автомобілі сторони придбали під час шлюбу, що ними не заперечується.
Таким чином, автомобілі AUDI A3, 2016 року випускута LEXUS ES 250, 2019 року випуску були об'єктами спільної сумісної власності колишнього подружжя, оскільки придбані за час перебування останніх у шлюбі, а презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя відповідачем ОСОБА_1 не спростована.
У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв'язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18).
З матеріалів справи встановлено, що спірні транспортні засоби були відчужені відповідачем 29 січня 2020 року та 17 червня 2023 року відповідно.
Відповідно до ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.
Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 червня 2022 року у справі №369/2121/22. Вказане рішення набрало законної сили 03 вересня 2022 року, що підтверджується штампом Києво-Святошинського районного суду Київської області.
А відтак, автомобіль AUDI АЗ, 2016 року випуску було відчужено відповідачем 29 січня 2020 року під час перебування сторін у шлюбі.
При цьому, стороною позивача не було надано доказів на підтвердження того, що вона не надавала дозвіл на продаж зазначеного автомобіля та що ОСОБА_1 кошти отримані від продажу автомобіля AUDI АЗ, 2016 року випуску були використані не в інтересах сім`ї.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що автомобіль AUDI АЗ, 2016 року випуску було відчужено відповідачем після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, кошти від його продажу використані ОСОБА_1 не в інтересах сім`їта відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація за її частку у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль.
Таким чином відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 1/2 частину вартості автомобіля AUDI A3, 2016 року випуску, що становить 365 600 грн.
Судом першої інстанції вірно було встановлено, що після розірвання шлюбу відповідач без згоди позивача відчужив спільне сумісне майно подружжя - автомобіль LEXUS ES 250, 2019 року випуску, а отриманими від реалізації автомобіля коштами розпорядився на власний розсуд, відповідно позивач мала право на стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації половини вартості вказаного автомобіля.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частини друга, четверта статті 83 ЦПК України).
У позовній заяві позивач вказувала на те, що оскільки автомобілі продані відповідачем, то фактично експертизу вартості спірних автомобілів провести неможливо. Зазначала, що нею визначена середньоринкова вартість транспортних засобів.
При цьому, позивачем у порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано взагалі ніяких доказів на підтвердження вартості автомобіля LEXUS ES 250, 2019 року випуску на час вирішення спору.
Висновку про вартість аналогічного відчужуваному автомобілю також не надано.
Клопотань про призначення судової експертизи для визначення вартості автомобіля на час розгляду справи позивач не заявляла.
Таким чином, позивачем не доведено, що середньоринкова вартість автомобіля LEXUS ES 250, 2019 року випуску на час вирішення спору становить 1 645 200 грн.
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі №338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі №905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі №569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі №916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі №369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 58), від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі №904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі №761/36873/18 (пункт 9.21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі №523/14489/15-ц дійшла висновку про те, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.
А відтак, заявлені вимоги про визнання транспортних засобів спільною сумісною власністю подружжя є неналежним способом захисту.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову. 
Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 17823 грн.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання транспортних засобів спільною сумісною власністю подружжя, стягнення грошової компенсації частини вартості транспортних засобів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_1  на користь ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою:     АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків  НОМЕР_2  судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 17823 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: