Справа № 587/910/25 
Номер провадження 22-ц/816/1650/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 року 	м.Суми	

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого Сізова Д.В. (суддя-доповідач), 
суддів Сидоренко А.П., Щербаченко М.В., 
з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І., 
у присутності:
представника позивача - адвоката Попович Юлії Олександрівни, 
відповідача - ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
представника відповідача - адвоката Супруна Дмитра Володимировича (в режимі відеоконференції), 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Супруна Дмитра Володимировича 
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 січня 2026 року (суддя Степаненко О.А), ухвалене у м. Суми, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба справи дітей Сумської районної державної адміністрації,
про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції
24 лютого 2025 року представник ОСОБА_2 – адвокат Попович Ю.О. звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтувала такими обставинами. 
Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю. Із батька за рішенням суду стягуються аліменти на дитину. У зв`язку з недосягнення сторонами згоди в питаннях спільного виховання дитини, особисту неприязнь, створення ОСОБА_1 штучних перешкод у спілкуванні батька з сином, обмеження будь-яких його контактів із дитиною, за заявою ОСОБА_2 рішенням органу опіки та піклування визначено порядок його участі у вихованні малолітнього сина, зокрема і засобами телефонного зв`язку. Однак вказаний порядок відповідачкою систематично порушується, можливість зустрічей із сином не надається. Із 11 вересня 2023 року син сторін перебуває за кордоном. Через відсутність зустрічей, спілкування лише телефоном чи відеозв`язком, ОСОБА_2 боїться втратити емоційний зв`язок із сином. Позивач із січня 2020 року і по цей час проходить військову службу з контрактом, за місцем служби позитивно характеризується. 
Посилаючись на викладені обставини, просив суд: 
1. Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2. Визначити способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина та спілкуванні з ним, встановивши наступний порядок побачень:
- щопонеділка та щосереди з 16 год по 20 год без присутності матері та без обмеження місця проведення побачення (з можливістю забирати дитину);
- кожної п`ятниці з ночівлею з 17 год до 17 год суботи за місцем проживання батька з можливістю відвідування громадських місць і закладів, приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей; 
- у період відпустки ОСОБА_2 кожен день з можливістю ночівлі сина у батька без обмеження місця проведення побачення з можливістю відвідування громадських місць і закладів, приналежних до об`єктів громадського дозвілля дітей.
Порядок виконання вказаного способу участі батька у спілкуванні та вихованні сина відстрочити на час перебування дитини кордоном. 
Під час перебування дитини за кордоном, зобов`язати ОСОБА_1 організувати щоденне спілкування батька із сином за допомогою засобів телефонного чи відеозв`язку (телефон, комп`ютер, планшет). 
Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 06 січня 2026 року позовні вимоги задоволено частково. 
Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Встановлено наступний порядок спілкування ОСОБА_2 із сином ОСОБА_4 :
1. Під час перебування дитини за кордоном – щоденне спілкування з батьком засобами телефонного та відеозв`язку, з обов`язковим врахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, стану його здоров`я, емоційного стану та його згоди на спілкування з батьком.
2. Після повернення дитини в Україну встановлено наступний графік побачень ОСОБА_2 із сином ОСОБА_4 : 
щопонеділка та щосереди з 16 год по 20 год без присутності матері та без обмеження місця проведення побачення (з можливістю забирати дитину); 
кожної п`ятниці з ночівлею з 17 год до 17 год суботи за місцем проживання батька з можливістю відвідування громадських місць та за згодою дитини; 
у період відпустки ОСОБА_2 – три рази на тиждень з можливістю ночівлі сина у батька за попередньою домовленістю з матір`ю, за згодою дитини без обмеження місця проведення побачення з можливістю відвідування громадських місць.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Звернуто увагу ОСОБА_2 на те, що ключовою умовою для виконання графіку (порядку) спілкування є згода дитини. Рекомендовано позивачу першочергово встановити стійкий психологічний зв`язок із сином. Також вимогою до графіку (порядку) спілкування є гарантування батьком збереження режиму дня, навчання, відпочинку, дозвілля сина тощо.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1211 грн 20 коп. повернення судового збору та 6000 грн витрат на професійну правову допомогу.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахував характер стосунків між батьками дитини та між дитиною і кожним з батьків, вік дитини, та дійшов висновку, що батько має право на спілкування та участь у вихованні дитини, а запропонований Службою у справах дітей порядок спілкування є обґрунтованим і відповідає найкращим інтересам дитини.
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Супрун Д.В., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати в частині встановлення порядку спілкування та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вказує, що судом не перевірено життєві обставини сторін, а лише формально переписано висновок органу опіки. Судом не встановлено обсяг фактичної участі батька у вихованні дитини з 2019 року, не досліджено періодичність спілкування, участь у навчанні, лікуванні, побуті дитини, наявність емоційного зв`язку, не встановлено періодичність, якість, ініціативу батька, проігноровано їх значну територіальну віддаленість (близько 800 км при знаходженні дитини в Україні). Зазначає, що на цей час з безпекових міркувань дитина з матір`ю проживає в Ісландії (3000 км). Вважає, що таке територіальне розосередження учасників унеможливлює регулярне виконання встановленого судом графіка, не визначає за чий рахунок має забезпечуватися його реалізація, створюватиме надмірне фізичне та психологічне навантаження на дитину, порушуватиме режим навчання.
Звертає увагу, що позивачем не зазначено його фактичне місце проживання, а лише зроблено посилання на військову службу, що не підтверджує наявності належних житлових умов, не гарантує його стабільної присутності. Незважаючи на це, суд дозволив ночівлі дитини у батька та перебування без обмеження місця, не встановивши адресу де це має відбуватися, що створює ризик для безпеки дитини та унеможливлює контроль за виконанням рішення. Не досліджено психологічну готовність дитини до ночівель та інтенсивного спілкування після багаторічної перерви. Посилання суду на забезпечення найкращих інтересів дитини є формальним. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Попович Ю.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. Стягнути 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
Вказує на рівність прав та обов`язків обох батьків щодо спілкування, виховання, забезпечення дитини, на права батька, який проживає окремо від дитини, на особисте спілкування із сином. Наданими суду доказами підтверджується факт вчинення матір`ю перешкод у спілкуванні дитини з батьком. Наявність суперечок між колишнім подружжям, ніяким чином не повинна відображатися на дитині. 
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції 
Із 05 вересня 2015 року по 19 січня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю (а.с. 10, 12). 
Згідно із довідкою про склад сім`ї від 30 грудня 2021 року ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 57). 
За рішенням Сумського районного суду Сумської області із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_3 (11).
Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 02 травня 2023 року № 197, як органом опіки та піклування, було визначено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні його сина ОСОБА_3 у формі систематичних побачень та спілкування з дитиною у вказані в рішенні часові проміжки. Надано батьку можливість спілкуватися з сином за допомогою телефонного та відеозв`язку, враховуючи графік дитини та зайнятість батьків. Зустрічі проводити з урахуванням бажання та стану здоров`я дитини, інших обставин, що мають істотне значення (а.с. 15).
За інформацією Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 02 вересня 2023 року ОСОБА_2 повідомляв про систематичне невиконання ОСОБА_1 рішення про визначення порядку його участі у вихованні малолітнього сина, зокрема, в частині безперешкодного спілкування засобами телефонного зв`язку, не надала можливості зустрітися із сином, коли він, як військовослужбовець, перебував у відпустці, про що повідомляв її завчасно (а.с. 16).
Із січня 2020 року по 16 січня 2025 року ОСОБА_2 перебував на військовій службі за контрактом у військовій частині, що розташована у АДРЕСА_2 (а.с. 17).
За інформацією Державної прикордонної служби від 11 вересня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув кордон «на виїзд» 28 серпня 2023 року (а.с. 19).
Батьком надавався нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд малолітньої дитини за кордон у супроводі матері ОСОБА_1 (а.с. 58)
Відповідно до висновку Служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації Сумської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні від 21 листопада 2025 року, службою встановлено наступне.
28 серпня 2023 року ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 виїхала за межі України. Наразі мати з сином перебувають в Республіці Ісландія.
Під час спілкування засобами телефонного зв?язку з працівниками служби у справах дітей ОСОБА_1 зазначила, що не заперечує проти спілкування сина з батьком та жодним чином не перешкоджає їхньому спілкуванню, однак не погоджується з графіком спілкування, зазначеним у позовній заяві, оскільки виконувати цей графік не є можливим. Повідомила, що вона не проти, щоб її колишній чоловік приїхав особисто до дитини за місцем їх теперішнього проживання в Ісландію за адресою: АДРЕСА_3 . Не заперечує щодо щоденного спілкування сина з батьком за допомогою телефонного та відеозв?язку, але з врахуванням бажання та обов?язкової згоди дитини.
05 листопада 2025 року працівник служби у справах дітей спілкувалася з дитиною засобами телефонного зв?язку (Viber). На запитання працівника служби, чи хоче він спілкуватися з татом, Тихон відповів, що ні, оскільки має психологічні образи на батька, за його зауваження щодо зовнішності сина (зачіски тощо), а також той факт, що тато ображав його матір та інше. Тихон має та користується сторінкою TikTok та додатком WhatsApp. Зі слів ОСОБА_3 , батько періодично пише йому, телефонує через соціальні мережі, але він немає бажання спілкуватися з ним через образу.
17 листопада 2025 року працівник служби спілкувалася з ОСОБА_2 , який зазначив, що останній раз спілкувався з сином у грудні 2024 року. Наголосив на тому, що мати перешкоджає йому у спілкуванні з сином, контролює та перевіряє телефон дитини. Наразі батько періодично пише сину через соціальні мережі, але хлопчик не відповідає йому.
Служба вважає за доцільне встановити такий порядок спілкування батька ОСОБА_2 з сином ОСОБА_3 : 
під час перебування дитини за кордоном щоденне спілкування з батьком засобами телефонного та відеозв`язку, з обов`язковим врахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини, стану його здоров`я, емоційного стану та його згоди на спілкування з батьком; 
після повернення дитини в Україну встановити наступний графік побачень ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 : 
щопонеділка та щосереди з 16 год по 20 год без присутності матері та без обмеження місця проведення побачення (з можливістю забирати дитину); 
кожної п`ятниці з ночівлею з 17 год до 17 год суботи за місцем проживання батька з можливістю відвідування громадських місць та зі згоди дитини; 
у період відпустки ОСОБА_2 – три рази на тиждень із можливістю ночівлі сина у батька за попередньою домовленістю з матір`ю за згодою дитини без обмеження місця проведення побачення з можливістю відвідування громадських місць (а.с. 108-109).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною 5 статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 142 СК України діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.
Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частинами 1-3 статті 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.
На виконання статті 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.
Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю переважають інтереси батьків.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. 
Крім того, у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року ЄСПЛ у рішенні вказав, що стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини
Отже, визначаючи спосіб участі одного із батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.
Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.
Положеннями статті 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
Врахувавши розумний баланс на участь обох батьків у вихованні дитини, а також запропонований повноважним органом порядок побачення та участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що батько має право на безпосередню участь у житті і вихованні дитини шляхом дистанційної комунікації з ним та на зустрічі з дитиною без присутності матері за наявності такої можливості. Врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм права та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїм сином, суд обґрунтовано вважав, що встановлений спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні з дитиною не зашкодить їй, а навпаки дозволить максимально повно урахувати інтереси дитини, повністю відповідатиме її можливостям у повній мірі сприймати піклування кожного з батьків про її здоров`я, фізичний та духовний розвиток.
У справі, яка переглядається, судом першої інстанції надано правову оцінку поданим сторонами доказам і встановлено, що на цей час син сторін разом з матір`ю проживає за кордоном, а батько є діючим військовослужбовцем. При цьому суд не встановив обставин, які б свідчили про неналежну поведінку батька по відношенню до дитини, яка може зашкодити розвитку сина. Наявна у матеріалах справи електронна переписка сторін вказує на відсутність між ними порозуміння у визначенні способів спілкування дитини з батьком, про що, крім іншого, вказує і звернення кожним із них до місцевої служби у справах дітей з метою врегулювати це питання. 
Посилання апеляційної скарги на неможливість виконання рішення суду з підстав територіальної віддаленості сторін та проживання дитини разом із батьком не заслуговують на увагу, оскільки рішенням суду передбачено різні форми спілкування батька з сином, як у період перебування дитини за кордоном, так і під час її проживання в Україні.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано факт перебування позивача на військовій службі та відсутність у нього належних умов для зустрічей із дитиною, є безпідставними, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання у місті Вінниця, що свідчить про наявність відповідної можливості для організації таких зустрічей. Крім того, проходження позивачем військової служби в умовах повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України не може розцінюватися як обставина, що перешкоджає реалізації батьківських прав, а навпаки має позитивне значення для формування у дитини належних моральних орієнтирів та громадянської свідомості.
Також суд правильно у своєму рішенні роз`яснив батьку про необхідність першочергово встановити стійкий психологічний зв`язок із сином та звернув увагу на визначальну для реалізації побачень із дитиною умову - це згода дитини та збереження режиму дня, навчання, відпочинку, дозвілля сина.
Іншого режиму спілкування дитини з батьком, відповідачка не вказала, щодо доцільності та можливості зустрічей без її присутності в апеляційній скарзі не заперечувала. 
Із урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини.
Щодо доводів апеляційної скарги в частині вирішення судом першої інстанції питання розподілу судових витрат, зокрема стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн, колегія суддів зазначає таке.
Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представником позивача адвокатом Попович Ю.О. подано заяву про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн та інші докази надання такої допомоги (а.с. 20-25). Заперечень сторони відповідача проти задоволення вказаної заяви матеріали справи не містять. У зв`язку із викладеним, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення вказаної заяви представника позивача та визначеним ним розміром витрат на професійну правничу допомогу. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги сторони позивача
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина 1 статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду – без змін.
Висновки суду щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена апеляційним судом без задоволення, тому відсутні підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги. 
Щодо відшкодування стороні позивача судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції 
Представник позивача – адвокат Попович Ю.О. у відзиві на апеляційну скаргу та окремо поданій заяві просить стягнути з відповідачки понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи апеляційним судом. 
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію ордеру на надання правничої допомоги Серпокрилу І.Г.; копію договору від 12 лютого 2025 року про надання правничої допомоги Серпокрилу І.Г.; копію додаткової угоди до вказаного договору від 18 лютого 2026 року про надання правничої допомоги у Сумському апеляційному суді; відомості про переказ 18 лютого 2026 року Серпокрилом І.Г. на рахунок ОСОБА_5 4000 грн за додатковою угодою. 
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 3 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям (див.: пункти 139-145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Апеляційний суд звертає увагу, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновків, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію розумності їхнього розміру з огляду на підготовку лише одного процесуального документу – відзиву на апеляційну скаргу, частково схожим за змістом із позовною заявою, за підготовку якої суд першої інстанції стягнув з відповідача відповідне відшкодування, та участі в одному судовому засіданні апеляційного суду, тому заявлений розмір витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, підлягає зменшенню до 2500 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Супруна Дмитра Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 06 січня 2026 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.
Повна постанова складена «02» квітня 2026 року.

Головуючий (суддя-доповідач) Д.В. Сізов

Судді А.П. Сидоренко

М.В. Щербаченко