справа №359/9356/24
Провадження №2/359/345/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2026 р.           м. Бориспіль 
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді    Чирки С.С.,
при секретарі судового засівання  Кривохижі О.М. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року представник ТОВ «Новий колектор» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 21000,00 грн., судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 26.12.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 укладено кредитний договір. За яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалось надати  ОСОБА_1 позику у розмірі 7000 гривень, а відповідач зобов`язався повернути вказану суму та сплатити відсотки за користування нею. ТОВ «Споживчий центр» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало  ОСОБА_1 грошові кошти у вказаному розмірі. Відповідач неналежним чином виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 21 000,00 грн., з яких: 7000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. У подальшому право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача, у зв`язку з чим він і просить стягнути із відповідача вказану вище суму заборгованості та судові витрати. 
30.05.2025 ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Сторони у судове засідання не з`явились, про день час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. 
Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.
В матеріалах справи міститься копія підтвердження укладання кредитного договору №26.12.2020-100003352 від 26.12.2020 року відповідно до якого 26 грудня 2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та  ОСОБА_1 було укладено кредитний договір. За яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалось надати  ОСОБА_1 кредит у розмірі 7000 гривень, строком на 14 днів, а відповідач зобов`язався повернути вказану суму та сплатити відсотки за користування нею у розмірі 2,5% процентної ставки від суми позики за кожний день користування грошовими коштами.
Згідно з розрахунком заборгованості наданої позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 21000,00 грн., з яких: 7000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 14000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками.
Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписани й сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Слід зауважити, що позивачем не заявлялось клопотання про витребування з банківської установи інформації щодо перерахування на рахунок відповідача коштів за спірним Кредитним договором. Також позивач не надав виписку з особового рахунку відповідача.
На підтвердження факту надання кредитних коштів позивачем подано копію квитанції платіжної системи Fondy, відповідно до якої 27.12.2020 року здійснено платіж на суму 7000,00 грн, відправником якого зазначено ТОВ «Споживчий центр», із призначенням платежу: «Видача по договору №26.12.2020-100003352», на картку MasterCard № НОМЕР_1 . Разом з тим, вказаний документ сам по собі не є належним і достатнім доказом отримання саме відповідачем кредитних коштів, оскільки не містить відомостей, які б достеменно ідентифікували отримувача платежу як ОСОБА_1 . Із наданої квитанції неможливо встановити, що картковий рахунок № НОМЕР_1 належить саме відповідачу, а також неможливо встановити факт зарахування грошових коштів на її рахунок. 
У той же час, згідно до правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18) банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених Договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Позивачем не надано жодного з вище перерахованих доказів на підтвердження факту отримання кредитних коштів відповідачем.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами для підтвердження обставин, на які він посилається, а саме, не надано первинних бухгалтерських документів чи виписки з особового рахунку відповідача, що можуть підтвердити факт перерахування відповідачу коштів за кредитним договором №26.12.2020-100003352 від 26.12.2020. 
Тому, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263, 265, 280, 285, 289 ЦПК України, ст.ст. 512, 514, 526, 610, 625, 638, 639, 1054, 1077 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд,
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги залишити без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його проголошення, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Учасники справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту. Учасники справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст заочного рішення складено 20 березня 2026 року. 

Суддя Чирка С.С.