ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1104/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Стецика Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
1. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25;
2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди за 2015 рік в сумі 2631,53 грн, за 2016 рік в сумі 7110,23 грн, за 2017 рік в сумі 8130,24 грн, у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25, та з урахуванням раніше виплачених сум;
3. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25;
4. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди за 2016 рік в сумі 7403,99 грн, за 2017 рік в сумі 7577,78 грн, у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25, та з урахуванням раніше виплачених сум;
5. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІI, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні повні 24 календарні роки військової служби з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується оновленого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25, які належать йому за час проходження військової служби за останньою штатною посадою;
6. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІI в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні повні 24 календарні роки військової служби з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується оновленого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди в сумі 8130,24 грн, у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25, які належать йому за час проходження військової служби за останньою штатною посадою, та з урахуванням раніше виплачених сум;
7. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховуються оновленого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди за останньою штатною посадою у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25;
8. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховуються оновленого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди в сумі 8130,24 грн, за останньою штатною посадою у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25 та з урахуванням раніше виплачених сум.
Позивач зазначає, що проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка з 01.01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до Військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим остання є належним відповідачем у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при обчисленні матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІІ, а також грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, відповідачем не враховано оновлені розміри щомісячної додаткової грошової винагороди, визначені судовими рішеннями, що набрали законної сили.
Позивач посилається на положення Бюджетного кодексу України, зокрема пункт 47 статті 2, а також на Правила організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту, затверджені наказом Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280, відповідно до яких саме відповідач здійснює фінансове забезпечення та виплати.
Крім того, позивач зазначає, що судами у низці справ уже встановлено обов`язок врахування щомісячної додаткової грошової винагороди у складі грошового забезпечення, а тому відмова відповідача є протиправною.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 30.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 
Відповідач у відзиві позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що діяв у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України.
Відповідач зазначає, що виплата грошового забезпечення військовослужбовцям здійснюється відповідно до Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та підзаконних нормативно-правових актів, зокрема Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, а також постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889 “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” та Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550.
При цьому відповідач стверджує, що щомісячна додаткова грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого обчислюються одноразові види виплат, а також вказує, що командир військової частини не наділений повноваженнями впливати на діяльність іншої військової частини, яка здійснювала первинне нарахування.
Крім того, звертає увагу суду, що позивач у своїх позовних вимогах застосовує суми щомісячної додаткової грошової винагороди згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 22.01.2026 №34/120.
Проте військова частина листом від 28.01.2026 №34/151/2 повідомила позивача про допущені помилки під час підготовки даної довідки, а також надала оновлену довідку від 28.01.2026 №34/151/1, яку позивач отримав 02.02.2026.
У відповіді на відзив позивач заперечує доводи відповідача та вважає їх безпідставними, зазначаючи, що останній не спростував обставин, викладених у позові, та ігнорує правові висновки, викладені у судових рішеннях, які набрали законної сили.
Позивач також зазначає, що відзив подано з пропуском встановленого судом строку, визначеного відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), а наведені відповідачем причини, зокрема посилання на воєнний стан, не є поважними, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду.
Крім того, позивач наполягає, що питання включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення вже вирішене судами у попередніх справах, а тому не підлягає повторному доведенню.
Позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме відповіді відповідача від 25.02.2026 №56/284, яка була отримана після подання позову та містить відмову у здійсненні перерахунку грошового забезпечення.
У клопотанні позивач зазначає, що не мав можливості надати цей доказ разом із позовною заявою, оскільки відповідь була отримана пізніше, що не залежало від його волевиявлення. Також позивач наголошує, що наведена у відповіді позиція відповідача суперечить встановленим судовими рішеннями обставинам, зокрема щодо включення щомісячної додаткової грошової винагороди до складу грошового забезпечення та фактичного проходження служби позивачем.
Хоча відповідач відзив на позовну заяву подав із пропуском встановленого судом процесуального строку, визначеного відповідно до статті 162 КАС, однак з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи, суд приймає поданий відзив до розгляду та оцінює викладені у ньому доводи разом з іншими матеріалами справи.
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 у період з 15.11.2013 по 28.09.2017 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , що не заперечується сторонами спору.
Наказом командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 21.09.2017 №215, з 28.09.2017 підполковника ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення й направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Оскільки Військова частина НОМЕР_2 з 01.01.2020 виключена з мережі розпорядників бюджетних коштів та зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу Командувача військ оперативного командування “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 28.12.2019 №821, розпорядником бюджетних коштів, уповноваженим здійснювати відповідні виплати, є Військова частина НОМЕР_1 , тобто відповідач у даній справі.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 у справі №460/9455/24, яке набрало законної сили 19.12.2025, зокрема, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за останньою штатною посадою щомісячний додатковий вид грошового забезпечення щомісячну додаткову грошову винагороду за період з 01.08.2017 по 05.09.2017 у відповідності до норм частини 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України “Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій” від 22.09.2010 №889, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 20.08.2021 у справі №460/9772/20, яке набрало законної сили 16.12.2021, зокрема: зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014-2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014- 2017 роки з врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона нараховується, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% місячного грошового забезпечення, та індексації грошового забезпечення, які отримав ОСОБА_1 під час проходження військової служби за останньою штатною посадою з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.11.2020 у справі №460/3528/20, яке набрало законної сили, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу для оздоровлення за 2014-2017 роки в розмірі місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі 60% грошового забезпечення, яке отримував ОСОБА_1 під час проходження військової служби, із врахуванням раніше виплачених сум грошової допомоги для оздоровлення за 2014-2017 роки.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 у справі №460/19560/22, яке набрало законної сили 20.03.2023, зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 28.09.2017, з урахуванням індексації грошового забезпечення та щомісячної додаткової грошової винагороди, з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю: визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.03.2015 по 30.07.2017 з урахуванням у складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення, яка отримана ним за останньою штатною посадою; зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячної додаткової грошової винагороди за період з 31.03.2015 по 30.07.2017 з урахуванням в складі грошового забезпечення з якого вона обраховуються індексації грошового забезпечення, яка отримана ним за останньою штатною посадою, з урахуванням раніше виплачених сум; стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_2 судові витрати в розмірі 3000,00 грн.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.12.2025 у справі №140/201/25 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_2 задоволено частково: рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25 – скасовано в частині стягнення витрат на правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове, яким заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу – задоволено частково; стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 частково понесені витрати на правничу допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн; в решті рішення суду залишено без змін.
20.12.2025 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги за 2015-2017 роки, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІI в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, перерахованих у відповідності до судових рішень по справі №460/9772/20, із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, оновленої суми щомісячної додаткової грошової винагороди за останньою штатною посадою у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25. Також позивач просив здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2015-2017 роки, з урахуванням в складі грошового
Забезпечення, з якого вони обраховуються, оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди за останньою штатною посадою у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25.
Відповідач листом від 23.01.2026 №34/123 відмовив позивачу у перерахунку та виплаті таких одноразових додаткових видів грошового забезпечення, оскільки рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 по справі №140/201/25 не було зобов`язано, ні Військову частину НОМЕР_2 , ні Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок одноразових видів грошового забезпечення. Водночас відповідач надав позивачу на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 по справі №460/9455/24, яке набрало законної сили 19.12.2025, довідку-розрахунок щомісячної додаткової грошового винагороди за період з 01.08.2017 по 05.09.2017.
Також позивач звернувся до відповідача із заявою від 12.01.2026, де просив здійснити перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористану щорічну додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховуються, оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди за останньою штатною посадою, з урахуванням судових рішень по справі №140/201/25.
Відповідач листом від 26.01.2026 №34/126 у такому перерахунку та виплаті позивачу грошової компенсації відмовив, посилаючись на те, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/201/25 зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 лише здійснити перерахунок та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення за період з 31.03.2015 по 30.07.2017, інших зобов`язань судом не визначено.
У заяві від 26.01.2026 позивач повторно просив відповідача здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки, грошової допомоги для оздоровлення за 2015-2017 роки, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні повні 24 календарні роки військової служби, із врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди за останньою штатною посадою у відповідності до судових рішень по справі №140/201/25.
Військова частина НОМЕР_1 листом від 25.02.2026 №56/284 відмовила позивачу у перерахунку та виплаті спірних одноразових додаткових видів грошового забезпечення, оскільки шомісячна додаткова грошова винагорода не включалась до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Цим листом відповідач додатково повідомив, що інформацію щодо розрахунку щомісячної додаткової грошової винагороди з урахуванням включення в обрахунок індексації грошового забезпечення, у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду у справі №140/201/25, відображено у довідці від 28.01.2026 №34/151/1, яку позивачу було направлено у листі Військової частини НОМЕР_1 від 28.01.2026 за вих. №34/151/2.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо непроведення перерахунку та виплати спірних одноразових додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до судового рішення у справі №140/201/25, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, єдину систему соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулює Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.91 №2011-XII (далі також - Закон №2011-XII).
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У відповідності до частини 2 статті 9 Закону №2011-XII, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
За приписами частини 3 статті 9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. 
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною 4 статті 9 Закону №2011-ХІІ визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 07.11.2007 №1294 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 №161 Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 №889” (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України (крім тих, що зазначені у підпункті 1 пункту 1 цієї постанови та військовослужбовців строкової військової служби) був запроваджений новий вид забезпечення - щомісячна додаткова грошова винагорода у таких розмірах: з 1 квітня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 20% місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 року - у розмірі, що не перевищує 40% місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 60% місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 року - у розмірі, що не перевищує 80 % місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 року - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Отже, зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Уряду України, виплачувалася позивачу щомісяця з дня запровадження до дня виключення його із списків особового складу частини, тобто мала постійний (систематичний) характер.
Наказом Міністерства оборони України від 24.10.2016 №550 затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України (далі – Інструкція №550, чинній на час виникнення спірних правовідносин). 
Пунктом 5 Інструкції №550 визначено, що винагорода виплачується військовослужбовцям за місцем штатної служби одночасно з виплатою грошового забезпечення на підставі наказу командира (начальника) військової частини (установи, організації); командирам (начальникам) військових частин (установ, організацій) - на підставі наказів вищих командирів (начальників).
Відповідно до пункту 8 Інструкції №550, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 №260 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі – Інструкція №260, чинна на час виникнення спірних правовідносин).
Наказом Міністерства оборони України від 15.11.2010 №595 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 05.09.2012 №591) затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати військовослужбовцям, які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил України та льотного складу Збройних Сил України, щомісячної додаткової грошової винагороди (далі – Інструкція №595, чинна на час виникнення спірних правовідносин).
У пункті 5 Інструкції №595 вказується, що винагорода виплачується як окремий платіж разом (одночасно) з грошовим забезпеченням. 
Пунктом 8 Інструкції №595 визначено, що грошова винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Згідно з пунктом 9 зазначеної Інструкції, розміри винагороди встановлюються наказами Міністра оборони України (начальника Головного управління розвідки Міністерства оборони) з урахуванням конкретної військової частини, займаної посади та особливостей умов проходження служби в межах видатків на грошове забезпечення, передбачених для Міністерства оборони (Головного управління розвідки Міністерства оборони) в Державному бюджеті України на відповідний рік. 
Відповідно до пункту 10 Інструкції №595, командир військової частини за наявності обставин, передбачених у цьому пункті, має право зменшувати розмір винагороди.
Водночас, застосовуючи зазначені положення Інструкцій №550, №595, №260 та постанови Кабінету Міністрів України №889, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2021 у справі №825/997/17 наголосила, що встановлення підзаконним нормативно-правовим актом порядку та умов виплати щомісячної додаткової грошової винагороди не може звужувати чи заперечувати права на отримання такої винагороди, встановленого актом вищої юридичної сили.
Ієрархічні колізії нормативно-правових актів долаються шляхом застосування норми, яка закріплена в нормативно-правовому акті, що має вищу юридичну силу. Враховуючи правове регулювання спірних правовідносин, застосуванню підлягають норми Закону №2011-ХІІ та постанови №889, а не Інструкцій №595, №550.
Нормами Закону №2011-ХІІ також встановлено право військовослужбовців на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
Так, частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
На момент звільнення з військової служби, позивач набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону №2011-ХІІ, з урахуванням включення в обрахунок щомісячної додаткової грошової винагороди, що встановлено судовим рішенням у справі №460/9772/20.
Оскільки спірний додатковий вид грошового забезпечення (щомісячна додаткова грошова винагорода) має постійний статус виплати, відповідач необґрунтовано не включив цей додатковий вид грошового забезпечення в розрахунок суми розміру грошової допомоги при звільненні позивача.
Аналогічні правові висновки Верховний Суд сформулював у постановах від 16.05.2019 у справі № 826/11679/17, від 31.07.2019 у справі № 826/3398/17, від 08.08.2019 у справі № 802/955/17-а, від 24.03.2020 у справі № 810/2734/17, від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19.
У рішенні Рівненського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 у справі №460/21484/23, яке набрало законної сили 26.02.2024 між цими сторонами, щодо перерахунку даних видів грошового забезпечення з урахуванням збільшення сум індексації грошового забезпечення, судом серед іншого зазначено, оскільки сума індексації грошового забезпечення збільшилась, то підлягають новому перерахунку і розміри матеріальної допомоги та грошової допомоги для оздоровлення за 2016 -2017 роки, а також і розмір одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 15 Закону №2011-ХІІ. Виплату таких перерахованих видів додаткового грошового забезпечення належить провести з урахуванням вже виплачених позивачу сум, судом враховано судові рішення у справах №460/9772/20, №460/19560/22.
Згідно із пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту” (далі також - Закон України №3551-XII), учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно із пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України №3551-XII учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Згідно із статтею 16-2 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР “Про відпустки” учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”, особам, реабілітованим відповідно до Закону України “Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років”, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону №2011-XII передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Право військовослужбовців на одноразову грошову допомогу при звільненні встановлено статтею 15 Закону №2011-ХІІ . 
З системного аналізу наведених вище положень законодавства слідує, що розміри грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, одноразової грошової допомоги при звільненні розраховуються виходячи із розміру місячного грошового забезпечення військовослужбовця.
Згідно зі статтею 18 Закону України від 05.11.2000 №2017-ІІІ “Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії” (далі - Закон №2017-ІІІ) законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (частина друга статті 19 Закону №2017-ІІІ ).
Як вже зазначено вище, статтею 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України від 03.07.1991 №1282-ХІІ “Про індексацію грошових доходів населення” (далі - Закон №1282-ХІІ).
За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. 
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі - Порядок №1078). Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. 
Відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. 
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення (пункт 5 Порядку №1078).
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України у спосіб підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
При цьому, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, що забезпечує дотримання прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.
Питання включення індексації до розміру, зокрема, одноразової грошової допомоги при звільненні було предметом розгляду Верховним Судом у справі № 240/10130/19. Верховний Суд у цій справі ухвалив постанову від 29.04.2020, в якій дійшов таких висновків:
“67. Відповідно до законодавчого визначення індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій, спрямованою на підтримання купівельної спроможності населення України шляхом підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. При цьому проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
68. Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, колегія суддів дійшла висновку, що механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
69. При вирішенні питання щодо індексації слід субсидіарно застосовувати положення спеціальних законів щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема Закону №2017-ІІІ, Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078.
70. Субсидіарне застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених з військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист. В іншому випадку, не врахування індексації при обрахунку пенсії за вислугу років призвело б до застосування для визначення розміру пенсії знеціненого грошового забезпечення.
71. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі № 638/9697/17.
72. Також необхідно наголосити, що такий висновок не суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 6 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, оскільки питання індексації не було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 522/2738/17.
73. Таким чином, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для включення індексації до розміру одноразової грошової допомоги при звільненні позивачки”.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 21.12.2021 у справі №820/3423/18, постанові від 19.03.2020 у справі №820/5286/17, від 26.02.2021 у справі №620/3346/19, предметом розгляду яких було включення індексації до складу грошового забезпечення, якого здійснюється обрахунок та визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення та одноразової грошової допомоги при звільненні.
Суд зазначає, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25 встановлено обставини щодо включення індексації до складу грошового забезпечення позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України такі обставини не підлягають повторному доказуванню.
Так, відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Враховуючи, що розмір спірних у цій справі виплат визначається виходячи із місячного грошового забезпечення, їх обчислення підлягає здійсненню з урахуванням зміненого розміру такого забезпечення внаслідок його індексації, встановленого зазначеним судовим рішенням у справі №140/201/25.
На виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 №140/201/25 відповідач надав позивачу спочатку довідку від 22.01.2026 №34/120, а згодом листом від 28.01.2026 №34/151/2 повідомив позивача про допущені помилки під час підготовки даної довідки, внаслідок чого надав оновлену довідку від 28.01.2026 №34/151/1. 
Відповідачем не заперечується факт нездійснення перерахунку спірних виплат з урахуванням зміни індексації грошового забезпечення позивача та збільшення у зв`язку із цим суми місячного грошового забезпечення позивача у бік збільшення. 
Більше того, у поданому відзиві відповідач заперечує можливість перерахунку спірних виплат.
Вище судом, з посилання на норми чинного законодавства та судову практику Верховного Суду, а також згаданими судовими рішеннями спростовані такі твердження відповідача.
Таким чином, встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідач протиправно відмовив у перерахунку та виплаті позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону №2011-ХІІ в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні 24 календарні роки військової служби, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для визнання таких дій Військової частини НОМЕР_1 протиправними.
З метою ефективного захисту порушених прав ОСОБА_1 , за захистом яких він звернувся з цим позовом до суду, належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату (з урахуванням виплачених сум) позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 року, грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону №2011-ХІІ в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні 24 календарні роки військової служби, грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25.
Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Доводи військової частини НОМЕР_1 , викладені у відзиві на позовну заяву, не спростовують вищезазначені висновки суду.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243-246, 262 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються, оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2015-2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди за 2015-2017 роки, у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової допомоги для оздоровлення за 2016-2017 роки з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вони обраховуються оновлених сум щомісячної додаткової грошової винагороди за 2016-2017 роки, у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІI, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні повні 24 календарні роки військової служби з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується оновленого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25, що належить йому за час проходження військової служби за останньою штатною посадою.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-ХІI в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожні повні 24 календарні роки військової служби з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується оновленого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди, у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25, яка належить йому за час проходження військової служби за останньою штатною посадою, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується оновленого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди за останньою штатною посадою, у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25. 
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, як учаснику бойових дій за 2015-2017 роки, з урахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується оновленого розміру щомісячної додаткової грошової винагороди за останньою штатною посадою у відповідності до рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12.03.2025 у справі №140/201/25, та з урахуванням раніше виплачених сум. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ).

Суддя Н. В. Стецик