ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4297/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року (суддя 1-ї інстанції Сацький Р.В.) в адміністративній справі №280/4297/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
26.05.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач-2), в якій просила суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування ОСОБА_1 періодів роботи в інфекційному закладі з 01.01.2004 по 31.07.2023 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до її страхового стажу періоди роботи в інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я з 01.01.2004 по 31.07.2023 у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати розмір її пенсії з 26.11.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на виконання особистої заяви позивача від 09.08.2023 та відповідно до статті 42 Закону України № 1058-IV, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області, за принципом екстериторіальності, було здійснено перерахунок пенсії позивача. Перерахунок проведено з 01.08.2023 із врахуванням страхового стажу, набутого по 31.07.2023. Під час перерахунку страховий стаж позивача за періоди роботи в інфекційному закладі охорони здоров`я з 01.01.2004 по 31.07.2023 не був зарахований у подвійному розмірі. У відповідь на адвокатський запит, надісланий до ГУ ПФУ в Запорізькій області, було отримано лист від 25.03.2025 № 0800-0209-8/28741, який підтвердив факт неврахування пільгового стажу та обґрунтував, що періоди роботи з 01.01.2004 по 31.07.2023 не підлягають зарахуванню до страхового стажу у подвійному розмірі для обчислення розміру пенсії за віком згідно зі статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Пільговий порядок обчислення стажу, передбачений законодавством, що діяло до 01 січня 2004 року, після цієї дати застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. ГУ ПФУ в Запорізькій області також повідомило, що Головним управлінням ПФУ в Тернопільській області рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи в інфекційному закладі не приймалось. Просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року позов задоволено. 
Відповідачем-1 на вказане рішення суду подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не враховано те, що пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. З 01.01.2004 в подвійному розмірі зараховується стаж роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України. За наведених обставин, скаржник наголошує на відсутності правових підстав для зарахування у подвійному розмірі періоду роботи позивачки з 01.01.2004 по 31.07.2023 у інфекційних закладах охорони здоров`я, оскільки це не передбачено Законом № 1058-ІV.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні.
Відповідач-2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 29.05.2009 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV.
Позивачу після призначення пенсії проводились перерахунки на її особисте звернення, згідно зі статтею 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. Зокрема, на підставі особистої заяви від 09.08.2023 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській, використовуючи принцип екстериторіальності, здійснило перерахунок пенсії позивача з 01.08.2023. При цьому було враховано страховий стаж, набутий нею по 31.07.2023 після попереднього перерахунку, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 25.03.2025 № 0800-0209-8/28741.
У листі-відповіді від 25.03.2025 № 0800-0209-8/28741 ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомило, що при обчисленні розміру пенсії за віком позивача періоди роботи в інфекційному закладі охорони здоров`я з 01.01.2004 по 31.07.2023 до страхового стажу у подвійному розмірі не зараховано з огляду на таке:
Пільговий порядок обчислення стажу (передбачений законодавством, що діяло раніше) за період з 01 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років, а не для обчислення розміру пенсії.
Також було повідомлено, що ГУ ПФУ в Тернопільській області рішення про відмову у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи в інфекційному закладі не приймалось.
Не погодившись з незарахуванням спірних періодів роботи до страхового стажу у подвійному розмірі, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дійшов до висновку про їх обґрунтованість. 
Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 24 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
За змістом частини третьої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
За правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивача за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
За змістом статті 62 Закону №1788-ХІІ порядок підтвердження стажу роботи, згідно з якою основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, законодавець пов`язує необхідність підтвердження спеціального трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах. При цьому, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності Законом №1058-ІV, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV.
У межах спірних правовідносин предметом розгляду є правомірність незарахування відповідачем-1 періодів трудової діяльності позивача з 01.01.2004 по 31.07.2023 у подвійному розмірі під час перерахунку пенсії відповідно до статті 42 Закону №1058-IV.
Як підставу для відмови у зарахуванні зазначених періодів трудової діяльності позивача у подвійному розмірі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в апеляційній скарзі зазначає, що зарахування у подвійному розмірі спірного періоду роботи позивачки в інфекційних закладах охорони здоров`я не передбачено Законом №1058-IV.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким твердженням скаржника, оскільки з положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV вбачається, що зазначений Закон не зупиняє дію норм Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788.
Спірним питанням в даному випадку є встановлення належності займаної позивачем посади до посад, на які згідно ст. 60 Закону №1788-XII поширено пільговий порядок обчислення стажу.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач обіймала посаду медичної сестри інфекційного кабінету у Центральній поліклініці Хортицького району Комунальної установи «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня № 9» у період з 01.01.2004 по 31.07.2023. Відсутність відповідних записів у трудовій книжці НОМЕР_1 свідчить про те, що позивач продовжує працювати на зазначеній посаді.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» від 06.04.2000 № 1645-III, інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
За приписами статті 7 цього Закону, лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються приватною медичною практикою.
Згідно спільного листа Міністерства праці і соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України та Пенсійного фонду України від 29 грудня 2005 року № 625/0/15-05/039; № 10.01.09/2606; № 16918/02-20, кабінети інфекційних захворювань відносяться до таких, час роботи в яких зараховується до стажу роботи в подвійному розмірі.
З аналізу наведених норм, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що медичний заклад в якому працювала позивач у спірний період, належить до інфекційних закладів охорони здоров`я, а тому за правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у такому медичному закладі має бути зарахований до стажу роботи у подвійному розмірі.
З урахуванням наведених законодавчих норм та встановлених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції, що з метою відновлення порушених прав, свобод та інтересів за захистом яких позивач звернулась до суду є необхідним зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 31.07.2023 до страхового стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у зв`язку із чим перерахувати розмір пенсії з 26.11.2024.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2025 року в адміністративній справі №280/4297/25 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак