Справа № 297/807/26

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 року  м. Берегове 
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:
головуючого судді        ОСОБА_1 , 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Берегове обвинувальний акт у кримінальному провадженні  №12026071060000072 від 06 лютого 2026 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, згідно ст. 89 КК України не судимого, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 12.01.2026 року близько 15 год., перебуваючи в магазині «Spar», який розташований за адресою: пл. Героїв, 6, м. Берегове, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, у період дії правового режиму воєнного стану, таємно викрав із барсетки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належні останньому грошові кошти в сумі 2 400 грн та 50 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становило 2 153,50 грн, а всього на загальну суму 4 553,50 грн., після чого зник з місця події з викраденими грошовими коштами та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну на вищезазначену суму.
Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.
Так, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю з підстав викладених у обвинувальному акті та пояснив, що 12 січня 2026 року він зайшов у магазин «Spar» та дійсно викрав з барсетки ОСОБА_5 2400 гривень та 50 доларів США. У вчиненому розкаюється, завдані збитки відшкодував в повному обсязі. 
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась. При цьому, згідно поданої заяви просив розглянути справу без його участі, а цивільний позов залишити без розгляду. 
Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які його характеризують. 
Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_4 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій. 
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану.
Суд, обираючи покарання, керуючись нормами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Так, згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття.
Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Положеннями ст. 50 КК України, визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому  ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушень, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину. Також, суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінального правопорушення визнав, бажає виправити свою протиправну поведінку, згідно ст. 89 КК України не судимого, має постійне місце реєстрації та проживання, за даними облікової документації у лікаря-нарколога та у лікаря психіатра поліклінічного відділення не перебуває.
Як вбачається з досудової доповіді, наданої Берегівським РВ №1 філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області, враховуючи спосіб життя обвинуваченого, інформацію, що характеризує його особистість, високий ризик вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення  ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність призначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавленні волі, що передбачене санкцією статті та остаточно призначивши покарання із застосуванням ст. 75 КК України, тобто із звільненням від відбування призначеного судом покарання із випробуванням та покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останніх про зміну місця проживання.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченими нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід відносно  ОСОБА_4 , до набрання вироком законної сили, залишити у вигляді домашнього арешту.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Долю речових доказів вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати – відсутні. 
Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно із положеннями статей 1166 і 1167 ЦК України майнова (матеріальна) та моральна шкода завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий ОСОБА_5 звернувся із цивільним позовом у даному кримінальному провадженні до обвинуваченого ОСОБА_4 про стягнення на його користь майнової шкоди у розмірі 4553, 50 гривень.
Разом з тим, 24.04.2026 року від потерпілого ОСОБА_5 надійшла заява про залишення цивільного позову без розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю відшкодував йому завдані збитки. 
Таким чином, суд приходить до висновку, що цивільний позов слід залишити без розгляду. 
Підстави застосування заходів кримінально-виховного характеру щодо юридичної особи у даному кримінальному провадженні відсутні.
Викривач у кримінальному провадженні відсутній.
Керуючись ст. ст. 100, 368, 370, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та з покладенням відповідно ст. 76 ч. 1 п. 1, 2 КК України, обов`язку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти останніх про зміну місця проживання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4  залишити до набрання вироком законної сили у вигляді домашнього арешту. 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 – залишити без розгляду.
Речові докази: диск CD-R, на якому міститься запис з камер зовнішнього відео спостереження, які розміщенні на будівлі та в торгових залах магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » - залишити при матеріалах кримінального провадження. 
Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Суддя	  	ОСОБА_6