ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/725/26
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, як розрахункової величини при обчисленні розміру грошового забезпечення для виплати належних коштів при звільненні ОСОБА_1 : грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічних основних відпусток; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 : грошової компенсації за 80 невикористаних календарних днів щорічних основних відпусток; грошової компенсації за 56 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій з урахуванням до розміру грошового забезпечення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168, як розрахункової величини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з 20.04.2022 по 04.10.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 04.10.2025 наказом командира військової частини НОМЕР_1 його виключено із списків особового складу частини та з усіх видів забезпечення, у тому числі з грошового. При звільненні йому нараховано та виплачено компенсацію за 80 днів невикористаної щорічної основної відпустки та за 56 днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій. Зазначені компенсації виплачено без урахування щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168. 02.12.2025 ОСОБА_1 направив до військової частини НОМЕР_1 звернення з проханням надати інформацію щодо врахування додаткової винагороди при розрахунку компенсацій за невикористані відпустки, а також надати відповідні документи, зокрема картки особового рахунку та довідку про виплачені суми додаткової винагороди. Станом на момент звернення до суду відповідь на звернення не надійшла, додаткові кошти не нараховувалися та не виплачувалися. Позивач вважає, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування додаткової винагороди при обчисленні компенсацій за невикористані відпустки є протиправною та призвела до неповного нарахування належних йому сум при звільненні.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 09.01.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).
Відзив від відповідача на адресу суду в строки, передбачені статтею 162 КАС України, не надходив.
Частина 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до положень ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами із прийняттям рішення відповідно до ч. 5 ст. 250 КАС України.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
ОСОБА_1 перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 20.04.2022. 
04.10.2025 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 279 його виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення, у тому числі грошового. 
З грошового атестата від 07.10.2025 вбачається, що при проведенні остаточного розрахунку при звільненні позивачу нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані 80 календарних днів щорічної основної відпустки та за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2023, 2024, 2025 роки (по 14 днів). 
Розмір зазначених компенсацій обчислено без урахування щомісячної додаткової винагороди, яка виплачувалася військовослужбовцям відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 на період дії воєнного стану. 
02.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до військової частини НОМЕР_1 з вимогою надати інформацію про врахування додаткової винагороди при розрахунку компенсацій за відпустки, а також надати копії документів, що підтверджують нараховані та виплачені суми. Військова частина НОМЕР_1 не надала відповідь на звернення та не здійснила перерахунок належних сум. 
Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неврахування додаткової винагороди при обчисленні компенсацій за невикористані відпустки протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-XII).
Відповідно до пунктів 2-4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: посадовий оклад; оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Щодо невиплати позивачу компенсації за невикористані дні відпустки з урахуванням додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова Кабінету Міністрів України № 704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони (стаття 9 Закону № 2011-XII).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 № 260 (далі – Порядок № 260).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку № 260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 16 розділу І Порядку № 260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Виплата грошової допомоги на оздоровлення здійснюється відповідно до розділу ХХІІІ Порядку № 260, згідно з пунктом 6 якого передбачено, що розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Пунктом 7 розділу XXIV Порядку № 260 визначено, що до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - Постанова № 168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000,00 грн щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Отже, за своєю правовою природою додаткова винагорода, запроваджена Постановою № 168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час дії воєнного стану.
Відповідно до пунктів 5, 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які мають право на щорічні додаткові відпустки відповідно до чинного законодавства України, виплачується компенсація за всі календарні дні невикористаної додаткової відпустки, яка надається в повному обсязі або пропорційно часу, прослуженому в році звільнення.
Розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, пункт 6 розділу ХХХІ Порядку № 260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір компенсації за невикористані дні відпустки.
Навпаки - за приписами указаної норми до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою. Тому при обчисленні розміру таких виплат, відповідач був зобов`язаний урахувати суму винагороди, яку позивач отримував перед звільненням. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.09.2024 у справі № 240/32125/23.
Верховний Суд у постанові від 24.04.2025 у справі № 460/2217/23 не знайшов підстав для відступу від цього правового висновку.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, враховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою Кабінету Міністрів України № 168, є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення та виплачувалася позивачу, суд вважає, що вказана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічних оплачуваних відпусток.
Отже, військовою частиною протиправно не враховано у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168.
Водночас суд звертає увагу, що позивач просить здійснити перерахунок та доплату грошової компенсації за 56 невикористаних календарних днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій з урахуванням до розміру грошового забезпечення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 № 168.
Суд зазначає, що 04.10.2025 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 279 (по стройовій частині) ОСОБА_1 виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та з усіх видів забезпечення. У тексті цього наказу, серед інших виплат, передбачено виплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій у розрахунку по 14 календарних днів за кожен рік періоду 2022-2025 років.
Водночас з грошового атестата, виданого 07.10.2025, вбачається, що при проведенні остаточного розрахунку при звільненні позивачу фактично нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій лише за 2023, 2024 та 2025 роки (по 14 днів за кожен із зазначених років), тобто загалом за 42 дні. Компенсація за 2022 рік у грошовому атестаті не відображена.
Таким чином, між змістом наказу про виключення зі списків особового складу від 04.10.2025 та даними грошового атестата від 07.10.2025 наявна очевидна невідповідність щодо обсягу днів додаткової відпустки учасника бойових дій, за які мала бути виплачена грошова компенсація. Наказ передбачає компенсацію за чотири роки (2022-2025), що становить 56 календарних днів, тоді як атестат фіксує виплату лише за три роки (2023-2025), тобто за 42 дні.
Вказана невідповідність є суттєвою, оскільки безпосередньо впливає на розмір належних позивачу сум при звільненні та свідчить про можливе неповне виконання військовою частиною НОМЕР_1 приписів власного наказу № 279 від 04.10.2025.
Суд звертає увагу, що військова частина НОМЕР_1 , маючи статус суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах, не подала до суду відзиву на позовну заяву, не надала будь-яких пояснень щодо підстав виключення 2022 року з розрахунку компенсації за додаткову відпустку, не надала копій наказів, відомостей на виплату, розрахункових листків чи інших документів, які могли б обґрунтувати таку різницю або спростувати твердження позивача.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень саме на відповідача покладається обов`язок довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності. Невиконання відповідачем цього обов`язку не дозволяє суду встановити дійсні обставини щодо кількості днів додаткової відпустки, за які компенсація була або мала бути виплачена.
За таких умов суд не має можливості на підставі наявних у справі доказів достовірно визначити, чи становить належна кількість днів додаткової відпустки учасника бойових дій 56 днів (як це випливає з тексту наказу № 279), чи 42 дні (як це відображено в атестаті), чи іншу кількість.
Водночас суд вважає неприпустимим ігнорування наявної в матеріалах справи суперечності між наказом та атестатом, оскільки це може призвести до остаточного позбавлення позивача права на компенсацію за певний період без належного правового обґрунтування або навпаки – зобов`язання провести перерахунок щодо компенсації, яку фактично не було виплачено.
З урахуванням принципу повного та всебічного з`ясування обставин справи, закріпленого у статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з огляду на те, що саме військова частина НОМЕР_1 володіє повним обсягом первинних документів (накази по частині, особова справа, табелі використання відпусток, розрахунково-платіжні документи за 2022-2025 роки), суд доходить висновку, що найбільш правильним та справедливим способом захисту прав позивача в цій ситуації є зобов`язання відповідача здійснити повний перерахунок належної грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій без фіксації в резолютивній частині рішення конкретної кількості днів.
Такий підхід дозволяє усунути виявлену невідповідність, забезпечити виконання наказу № 279 від 04.10.2025 у повному обсязі, дати змогу військовій частині НОМЕР_1 з використанням усіх наявних у неї документів визначити остаточну кількість днів, за які компенсація підлягає виплаті, та провести відповідний перерахунок з урахуванням щомісячної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, як це вже встановлено судом щодо основної частини позовних вимог.
Отже, суд вважає за можливе та за необхідне в резолютивній частині рішення утриматися від зазначення конкретної кількості невикористаних днів додаткової відпустки учасника бойових дій, обмежившись формулюванням про зобов`язання провести перерахунок та доплату компенсації за всі дні, що підлягали компенсації при звільненні ОСОБА_1 .
Такий спосіб формулювання резолютивної частини не порушує прав позивача, не створює перешкод для виконання рішення та повністю відповідає завданню адміністративного судочинства - захисту порушених прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина перша статті 90 КАС України).
Відповідачем не доведено правомірності своєї бездіяльності.
Враховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись статтями 6-9, 32, 77, 90, 139, 242-246, 295, 297 КАС України,

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 , з якого обчислена грошова компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 грошової компенсації за 80 невикористаних календарних днів щорічних основних відпусток та за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, обчисливши її розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 10 березня 2026 р.

10.03.26