ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/126/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндера П. А. , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" 
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Юрків Валентини Павлівни 
про стягнення заборгованості в сумі 366608,45 грн

встановив, що Державне міське підприємство "Івано-Франківськтеплокомуненерго" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Юрків Валентини Павлівни про стягнення заборгованості в сумі 404811 грн 49 коп. 
Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
Ухвалою від 04.02.26 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі, згідно вимог ст. 120 ГПК України, суд надіслав відповідачу рекомендованою кореспонденцією за адресою його місцезнаходження: вул. І. Смицнюка, буд.65, с. Ямниця, Івано-Франківський р-н, Івано-Франківська обл. 
Зазначену кореспонденцію відповідачу не вручено та повернуто суду АТ "Укрпошта" 25.02.26.
Пунктом 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
За змістом пунктів 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначками "Судова повістка", "Повістка ТЦК" або реєстрованого поштового відправлення з позначкою "Адміністративна послуга" такі відправлення разом з бланком повідомлення про вручення повертаються за зворотною адресою у порядку, визначеному в пунктах 81, 82, 83, 84, 91, 99 цих Правил, із зазначенням причини невручення. 
Виходячи зі змісту положень статей 120, 242 ГПК України та Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною (наявність такої адреси в ЄДРЮОФОПГФ прирівнюється до повідомлення такої адреси стороною), за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах, передбачена стаття 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.01.2020 у справі №910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі №904/2584/19). 
Крім того, відповідно до частини другої ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Частинами першою та другою ст. 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина перша ст. 4 цього Закону).
З огляду на вказане, відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у даній справі.
03.03.26 від позивача за вх.№3876/26 надійшло клопотання про продовження процесуальних строків для подання додаткових доказів та інших матеріалів, що стосуються підстав позову та розміру заявлених до стягнення сум у справі у зв`язку з тим, що на момент подання позову позивачу не були відомі певні обставини та які виникли на підставі звернень відповідача.
17.03.26 за вх. № 4811/26 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог та долучення до матеріалів справи додаткових доказів. 
В силу приписів ч.2, 5, 6 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копій такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи; таке надсилання може здійснюватися в електронній формі через електронний кабінет з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу; у разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає в ухвалі; суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
За змістом ч.1, 2, 4, 5, 8, 9, 10 ст.80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.
В контексті наведеного, приймаючи до уваги, що позивачем дотримано вимог вищенаведених правових норм, враховуючи, що представник позивача уповноважений на подання заяви про зменшення позовних вимог, і така заява не порушує прав та інтересів позивача, суд задовольняє клопотання позивача вх.№3876/26 та приймає до розгляду заяву вх. № 4811/26. Відтак, розгляд справи суд продовжує з урахуванням заяви вх.№4811/26 від 17.03.26 про зменшення позовних вимог. 
Таким чином, предметом спору є стягнення з відповідача 366608,45 грн, з яких 294559,65 грн основного боргу, 52980,56 грн інфляційних втрат, 18318,06 грн 3% річних та 750,18 грн пені.
Позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у відповідача на підставі договору №258 від 02.12.13 та договору про реструктуризацію заборгованості №65 Д-2/22 виникли зобов`язання здійснювати оплату вартості обсягів теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби та функціонування систем опалення будинку та вартості абонентського обслуговування, які відповідачем не виконано, що призвело до утворення бору перед позивачем в розмірі 294559,65 грн, У зв`язку з порушенням договірних зобов`язань, за прострочення строків оплати позивачем нараховано відповідачу 52980,56 грн інфляційних втрат, 18318,06 грн 3% річних та 750,18 грн пені. 
Позиція відповідача.
Відповідач відзиву на позов або будь-яких заперечень на позов не подав.
Відповідно до частини четвертої статті 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Поряд з цим, одним із принципів господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, є розумність строків розгляду справи судом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку; розумним вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
За приписами ч.2 ст.252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Частиною 3 статті 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Обставини справи. Оцінка доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
У відповідності до пункту 3.1 Статуту, ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" створено з метою здійснення в інтересах Івано-Франківської міської територіальної громади діяльності щодо надання якісних послуг фізичним i юридичним особам із централізованого теплопостачання централізованого постачання гарячої води та централізованого постачання гарячої води.
Предметом діяльності підприємства є, зокрема виробництво теплової енергії. транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії, надання послуг з постачання гарячої води, тощо (пункт 3.2 Статуту, розміщеного на сайті Івано-Франківської міської у загальнодоступному режимі (джерело посилання http://www.namvk.if.ua/dt/840538/).
Згідно витягу з ЄДРЮОФОПГФ Юрків Валентина Павлівна зареєстрована як ФОП, здійснює наступні види економічної діяльності: 47.19 інші види роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах (основний). 
Як слідує з матеріалів позовної заяви, позовні вимоги випливають з господарських відносин між ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" та Юрків В.П. як фізичною особою-підприємцем щодо оплати за надані послуги теплопостачання на підставі договору №258 від 02.12.13 та договору про реструктуризацію заборгованості №65 Д-2/22.
В пунктах 1 та 2 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.
02.12.13 між ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (далі - Виробник) та відповідачем (далі - Споживач) укладено договір про постачання теплової енергії №2538 (далі - Договір).
Згідно п.1.1 Договору, Виробник зобов`язується постачати Споживачеві теплову енергію у відповідності з умовами договору, а Споживач зобов`язується своєчасно проводити оплату за використану енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором.
Відповідно до п.2.1 Договору енергія постачається Споживачу в обсягах згідно з додатком № 1 до даного договору на опалення та вентиляцію, гаряче водопостачання, технологічні потреби.
Опалювальним об`єктом з відповідним тепловим навантаженням за Додатком № 1 до Договору є приміщення магазину "Стиль" по вул. Північний бульвар, 1 в м. Івано-Франківськ.
Пунктом 2.3 Договору сторони погодили, що відпуск теплової енергії здійснюється відповідно до чинних тарифів протягом періоду надання послуг. 
Пунктом 3.1.3 Договору встановлене право Споживача на отримання вчасно та відповідної якості послуг згідно із законодавством та умовами Договору, при цьому такому праву прямо відповідає його обов`язок виконувати умови та порядок оплат спожитої Енергії в обсягах і в терміни, які передбачені Договором, визначений п. 3.2.2 Договору.
Відповідно до п. 4.2.1 Договору Виробнику належить забезпечувати постачання Енергії Споживачу в обсягах згідно з Договором.
Відповідно до п.5.6. Договору, розрахунки за енергію, що споживається проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.
Згідно п.5.8 Договору, оплата послуг здійснюється споживачем на підставі виставлених виробником рахунків-фактур та в розмірі суми, вказаної в цих рахунках.
Згідно акту ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" від 16.05.22 здійснено відключення приміщення магазину "Стиль" від мереж централізованого опалення, однак, як вбачається з матеріалів справи, об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія, в тому числі, на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Приміщення відповідача знаходиться в межах зовнішніх стін житлового будинку, який підключений до мереж централізованого опалення та обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії POLLUSTAT №74660151. 
03 травня 2022 року між ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (далі -Кредитор) та Фізичною особою-підприємцем Юрків Валентиною Павлівною (далі - Боржник) укладено договір № 65Д-2/22 про реструктуризацію заборгованості, у відповідності до п.1 якого у порядку та на умовах, визначених договором, кредитор та боржник домовилися про реструктуризацію кредиторської заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, згідно угоди № 258 від 02.12.2013р. в загальній сумі 206 858,47 грн, яка утворилася станом на 01.04.2022 року, шляхом розстрочення її на 36 місяців, починаючи з 01.05.2022 до 30.04.2025р.
Відповідно до умов даного договору, Боржник визнає та зобов`язується виплатити в повному обсязі заборгованість, зазначену в п.2 договору, а також поточні платежі, шляхом перерахування щомісяця коштів з поточного рахунка боржника на поточний рахунок кредитора рівними частинами відповідно до графіка погашення заборгованості, погодженого сторонами.
Протягом періоду дії даного договору Боржником систематично проводилися платежі на виконання його умов, що підтверджується Даними по оплатах за 2022-2025рр. Однак, порушення Споживачем умов договору щодо зобов`язання сплати крім реструктуризованої заборгованості також поточних платежів за послуги теплопостачання, надані після його укладення, а також неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості цих послуг за Договором № 258 від 02.12.2013р. про постачання теплової енергії, призвело до утворення заборгованості перед Позивачем станом на 01.01.26 у розмірі 294559,65грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком. 
Рахунки-фактури на оплату, які містять детальну інформацію щодо здійсненого нарахування, своєчасно надавались Споживачу за адресою місцезнаходження опалювального об`єкта чи місцем реєстрації Відповідача, докази чого містяться в матеріалах справи. Суд констатує, що за своєю природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити щодо перерахування коштів в якості оплати за надані послуги та має інформаційний характер.
За прострочення оплати вартості отриманих послуг позивач нарахував відповідачу 52980,56 грн інфляційних втрат, 18318,06 грн 3% річних та 750,18 грн пені. 
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновок суду.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 525 та частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Нарахування за надані послуги з постачання теплової енергії проводиться відповідно до:
- Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 року № 2189-VIII;
-Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830;
- Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315.
Згідно ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" одиниця виміру обсягу спожитої споживачем теплової енергії визначається правилами надання відповідної комунальної послуги, що затверджуються уповноваженим законом органом. Виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат. Тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб`єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб`єкта господарювання, окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Методикою встановлено визначення обсягу теплової енергії, витраченого на опалення місць загального користування (далі - МЗК) та допоміжних приміщень будівлі. Зокрема, Методикою передбачено, що частину теплової енергії, спожитої будинком, розподіляється між усіма приміщеннями в межах зовнішніх стін житлового будинку.
Відповідно до абз. 4 та 5 частини 2 розділу І Методики роз`яснено поняття загальнобудинкові потреби опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньо-будинкових систем опалення будівлі, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. До місць загального користування відносять загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Загальнобудинкові потреби на опалення визначено як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку.
Оплата за опалення місць загального користування - це не додатковий вид оплати, а частина теплової енергії, яка облікована загальнобудинковим приладом обліку теплової енергії. У вартість плати за опалення місць загального користування входять витрати теплової енергії у внутрішньобудинкових системах опалення.
Згідно з пунктом 38 Правил №830 споживач не звільняється від оплати послуги в частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). 
Згідно з абз. 13 п.45 Правил  індивідуальний споживач зобов`язаний у разі відключення його приміщення від систем централізованого опалення в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.
В свою чергу, абз. 2 п.З Методики визначено, що розподіл обсягів спожитих у будівлі/будинку комунальних послуг здійснюється між споживачами для житлових та нежитлових приміщень (в тому числі приміщень з індивідуальним опаленням, вбудованих, вбудовано-прибудованих або прибудованих приміщень, а також приміщень, які обладнані окремим входом), які є самостійними об`єктами нерухомого майна, не є самостійними об`єктами нерухомого майна, але перебувають у користуванні різних споживачів відповідних комунальних послуг, та власниками майнових прав на об`єкти нерухомого майна у завершеній будівництвом будівлі, право власності на які не зареєстровано.
Пункт 1 ст. 9 Закону вказує, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
У відповідності до п. 35 Правил, зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Також, відповідно до п.5.6. Договору, розрахунки за енергію, що споживається проводяться в грошовій формі відповідно до встановлених тарифів. Розрахунковим періодом є календарний місяць.
За положенням п.32 Правил плата за послугу розраховується виходячи з розміру встановленого тарифу та обсягу спожитої послуги, визначеного та розподіленого відповідно до законодавства.
У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати. розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду) та умовно-постійної частини тарифу (протягом року). Таким чином, плата за надані послуги складається з:
- плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №830 та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
- плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця.
Згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги", на виконання постанови КМУ № 808 від 21.08.2019 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами". Наказом ДМП "ІФТКЕ" від 01.12.2021 "Про затвердження плати за абонентське обслуговування" встановлено ввести в дію з 01.12.2023 плату за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам, приміщення яких розміщені у багатоквартирних будинках, що становлять 10,70 грн/міс з ПДВ (у будинках не обладнаних приладом комерційного обліку та 12,62 грн/міс з ПДВ для будинків обладнаних приладом комерційного обліку.
Як передбачено статтями 319, 322 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує. Тягар утримання майна лежить на його власнику. 
Враховуючи вимоги чинного законодавства України кожен власник/споживач зобов`язаний брати участь у загальному розподілі обсягу спожитої будинком теплової енергії, в тому числі витраченої на опалення МЗК та допоміжних приміщень, та своєчасно і в повному обсязі оплачувати надану йому послугу з постачання теплової енергії.
Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22.12.2020 у справі № 311/3489/18, в якій суд зазначив, що відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від оплати за централізоване опалення місць загального користування будинку та вирішив, що така оплата вноситься незалежно від наявності автономного опалення.
З огляду на встановлені судом обставини, у відповідача, як власника нежитлового приміщення, що знаходиться у житловому будинку по вул. Північний бульвар, 1 - магазину "Стиль", що використовується ним для здійснення підприємницької діяльності, виникло зобов`язання здійснювати оплату загальнобудинкових потреб на опалення та функціонування систем опалення будинку, а також вартості абонентського обслуговування.
Доказів оплати отриманих послуг чи заперечень щодо наявності боргу за отримані послуги з постачання теплової енергії відповідач не подав. Отже, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 294559,65грн за вказані послуги є обґрунтованими.
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання, на підставі ст. 625 ЦК України, позивачем нараховано відповідачу 52980,56 грн інфляційних втрат та 18318,06 грн 3% річних.
Згідно приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачена нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України сплата суми боргу за грошовим зобов`язанням з урахуванням встановленого індексу інфляції, а так само трьох процентів річних з простроченої суми, здійснюється незалежно від тієї обставини чи був передбачений договором відповідний захід відповідальності.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних втрат на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
З огляду на те, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат є правомірним.
Судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3% річних, та встановлено їх арифметичну та методологічну правильність.
Приписами статей 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Пунктом 5.8 договору сторони погодили, що у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі 1 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.
З огляду на допущені відповідачем порушення строків оплати та враховуючи правильність здійснених позивачем розрахунків пені, вимога про стягнення 750,18 грн пені є обґрунтованою.
Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
За наведених обставин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення у повному обсязі.
Судові витрати.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 6072,17 грн.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, враховуючи зменшення позивачем розміру позовних вимог та задоволення позову, судовий збір у розмірі 5499,13 грн слід покласти на відповідача.
Щодо решти судового збору у розмірі 573,04 грн, враховуючи відсутність клопотання позивача та приписи п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" , відповдіно до якого сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог, у суду відсутні правові підстави для вчинення відповідної процесуальної дії.
Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 77, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:
задовольнити позов Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" до фізичної особи-підприємця Юрків Валентини Павлівни про стягнення 366608,45 грн, з яких 294559,65 грн основного боргу, 52980,56 грн інфляційних втрат, 18318,06 грн 3% річних та 750,18 грн пені.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Юрків Валентини Павлівни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , місцезнаходження нежитлового приміщення: АДРЕСА_2 ) на користь Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" (вул. Б. Хмельницького, буд. 59-А, м.Івано-Франківськ, 76009, ідентифікаційний код 03346058) 294559(двісті дев`яносто чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят дев`ять гривень) 65 коп. основного боргу, 52980(п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят гривень) 56 коп. інфляційних втрат, 18318(вісімнадцять тисяч триста вісімнадцять гривень) 06 коп. 3% річних, 750(сімсот п`ятдесят гривень) 18 коп. пені та 5499 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень) 13 коп. судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 31.03.2026 

Суддя П. А. Шкіндер