Справа № 420/26145/25
Провадження № 2-а/515/30/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року м. Татарбунари

Татарбунарський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Луцюка В.О.,
при секретарі судового засідання Чумаченко Д.М.,
за участю представника позивача – адвоката Сопільняка В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Татарбунари Білгород-Дністровського району Одеської області у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сопільняк Валерій Юрійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови та визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через свого представника Сопільняка В.Ю. звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною третьою ст.210 КУпАП, а справу про притягнення закрити, та визнання дій відповідачів, які полягали у внесенні відомостей до відповідних реєстрів та баз даних про розшук ОСОБА_1 - протиправними.
В обґрунтування вимог позивач посилається на таке.
13.02.2009 року рішенням медичної комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у військовий час та 09.06.2009 року знятий з військового обліку. Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №948204 від 18.03.2024 Спеціалізованою офтальмологічною медико-соціальною експертною комісією, позивачу встановлено ІІІ загальну по зору групу інвалідності строком до 01.04.2025. Рішенням експертної комісії команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 28.05.2025 № 10474/25/1609/Р ОСОБА_1 з 06.05.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності та визначено дату повторного оцінювання 06.06.2027.
04 квітня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ) вручено позивачу повістку №22/04/04/25/1 про необхідність з`явитися 08.04.2025 о 09 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ) з метою уточнення військово-облікових даних. Після чого, цього ж дня 04 квітня 2025 року старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 складено протокол №17 про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: під час дії особливого періоду не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ) в строк та місце, зазначені в повістці.
Розгляд справи про адміністративне правопорушення призначено на 22 год. 00 хв. 04.04.2025 року в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_3 , та буде розглянута без участі позивача, якщо від нього не надійде відповідна заява. Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений можливості брати участь у розгляді справи, та скористатися правами передбаченим ст.268 КУпАП, постанови не отримував. 05 червня 2025 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою про виключення з військового обліку. Листом ІНФОРМАЦІЯ_8 від 13 червня 2025 року № 1255/4873 повідомило, що згідно Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_1 ), тому для зняття з військового обліку йому треба було звернутись за вищевказаною адресою. 
З мобільного застосунку «Резерв +» 28 червня 2025 року позивач дізнався, що перебуває у розшуку. Однак, на запит адвоката від 01 липня 2025 року та від 24 липня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_10 ( АДРЕСА_1 ) щодо надання інформації про результати розгляду адміністративної справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП (копії постанови та документів, що слугували підставою оголошення його у розшук) відповідачами жодної інформації не надано. 
23 липня 2025 року на запит адвоката до Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області щодо надання інформації, що слугувало підставою оголошення ОСОБА_1 у розшук, або на підставі яких документів відомості про його розшук були внесені до відповідних реєстрів з наданням копії відповідних документів, однак, відповідачем жодної інформації не надано. 
На запит адвоката від 24.07.2025 р. ІНФОРМАЦІЯ_4 будь-якої інформації також надано не було.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.12.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сопільняк Валерій Юрійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Одеське районне управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови та визнання дій протиправними, витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 копії всіх документів, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 26.02.2026 року витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 та у ІНФОРМАЦІЯ_11 відомості щодо виклику ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) або притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП.
Відомості, які витребувались судом, станом на дату розгляду справи надіслані не були. 
В судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сопільняк В.Ю. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, просив задовольнити пред`явлені вимоги.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду повідомлені належним чином, у встановлений строк клопотань про розгляд справи в іншому порядку не подали, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.
Відповідно до ч.1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 948204 від 13 березня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , є особою з інвалідністю третьої групи (загальну по зору) строком до 01.04.2025(а.с.11). 
З витягу з рішення експертної комісії команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 28.05.2025 № 10474/25/1609/Р ОСОБА_1 з 06.05.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності та визначено дату повторного оцінювання - 06.06.2027(а.с.12-13). 
З копії повістки №22/04/04/25/1 від 04 квітня 2025 року, врученої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_1 ), вбачається про необхідність з`явитися саме 08.04.2025 о 09 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_13 ( АДРЕСА_2 ) з метою уточнення військово-облікових даних (а.с.14).
04 квітня 2025 року старшим офіцером ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 складено протокол №17 про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, а саме: під час дії особливого періоду не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ) в строк та місце, зазначені в повістці (а.с.15).
З даного протоколу слідує, що громадянин ОСОБА_1 в порушення вимог абз.1 ч.1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не з`явився за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ) в строк та місце, зазначені в повістці, вчинивши адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210 КУпАП.
Внаслідок притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою ст.210 КУпАП, до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів було внесено відомості про порушення ОСОБА_1 правил військового обліку та його розшук, які відображались у військово-обліковому документі в застосунку «РЕЗЕРВ+». 
За змістом ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно із ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За приписами ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Згідно із п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За приписами ст.77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь - які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
За правилами ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст.287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Абзацом 1 ч. 1 статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ).
Згідно з частинами першою, третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ, військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Частиною п`ятою статті 33 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).
На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України затвердив Порядок №1487, пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Закон №1951-VIII), єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII, органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.
З урахуванням зазначеного, відповідач є органом ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та повинен забезпечувати актуалізацію його бази даних, при цьому, до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
У свою чергу, пунктом 20-1 частини першої статті 7 Закону №1951-VIII передбачено, що до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать: відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (дата, номер, короткий зміст протоколу та/або постанови про адміністративне правопорушення).
Таким чином, суд зазначає, що до Реєстру вносяться дані саме про притягнення до відповідальності за порушення правил обліку.
Судом встановлено, що на момент складання протоколу, а саме 04.04.2025, обов`язок позивача з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_14 ( АДРЕСА_2 ) 08.04.2025 о 09 годині 00 хвилин з метою уточнення військово-облікових даних ще не настав, а відтак відсутній факт неявки, а разом з тим відсутня подія та склад адміністративного правопорушення, що виключає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
Крім того, відповідачем не доведено правомірність внесення відомостей щодо позивача до інформаційної системи «Резерв +» та даних про перебування у розшуку. 
Стороною відповідача будь-яких пояснень щодо вищезазначених обставин суду не надано.
Відповідно до принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. 
Суд також зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі №337/3389/16-а.
Разом з тим, суд позбавлений можливості встановити наявність у діянні ОСОБА_1 , кваліфікованому за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, складу адміністративного правопорушення, оскільки під час розгляду цієї справи відповідачем не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Крім того, відповідачем не подано будь-яких заперечень або доказів, які могли б спростувати наведені у позовній заяві доводи представника позивача.
Суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно достатті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Водночас, за приписами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У відповідності до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП слід скасувати, а справу про його притягення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП - закрити.
Також, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, внесення відомостей до відповідних реєстрів та баз даних про розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , здійснено без належних правових підстав, що суперечить принципам законності, обгрунтованості та пропорційності дій суб`єктів владних повноважень, закріплених у статті 19 Конституції України та частині 2 статті 2 КАС України.
Керуючись ст.ст. 12, 241-246, 286, 293 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сопільняк Валерій Юрійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області про скасування постанови та визнання дій протиправними – задовольнити.
Скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_1 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, а справу про його притягення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП - закрити.
Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, які полягали у внесенні відомостей до відповідних реєстрів та баз даних про розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Повний текст рішення складено 02 квітня 2026 року.

Суддя           В.О. Луцюк