Справа № 452/1212/24
Провадження № 2-др/452/9/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року     м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючої судді    Бікезіної О.В.
з участю секретаря судового засідання  Кухар О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивачки адвоката Чехова Дениса Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Самбірський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання права власності, 

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 02 квітня 2026 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Самбірський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання права власності задоволено. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за  ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з надвірними побудовами: стайня-стодала літ. «Б», сарай літ. «В», стодала літ «Г», огорожа літ. «1-2», колодязь літ. «К», відмостка літ. «1» та право власності на 1/2 частину земельної ділянки: кадастровий номер: 4624284900:02:001:0206, площею 0,1 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 . Стягнуто ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1938 грн. 
Представник позивачки адвокат Чехов Д.А. 09 квітня 2026 року через систему «Електронний суд» звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивачки витрати за надану правничу допомогу в розмірі 41450,00 грн. Заяву мотивував тим, що правнича допомога  ОСОБА_1 у цій справі надавалася на підставі договору про надання правничої допомоги від 10 лютого 2024 року з додатковою угодою №1 від 10 лютого 2024 року. На підтвердження понесених позивачкою витрат надано: зазначений договір та додаткову угоду; ордер; акт-приймання-передачі виконаних робіт (анаданих послуг) від 08.04.2026 року; довідку №08.04/26 про отримання адвокатом грошової суми (гонорару) від 14.02.2025 року на суму 41450,00 грн.; адвокатський запит до РВП ГУНП у Львівській області; адвокатський запит до нот аріуса Рудківської державної нотаріальної контори; адвокатський запит до КП «Самбірське міське бюро». Також представник посилається на заяви та клопотання, підготовані ним під час розгляду справи в суді, які містяться в матеріалах справи. Також просить поновити строк на подання даної заяви з урахуванням тієї обставини, що судове рішення було ним отримано через систему «Електронний суд» 04.04.2026 року. 
В судове засідання, належним чином повідомлені про час та місце розгляду сторони та представник позивачки не прибули. При цьому адвокат Чехов Д.А. надав клопотання про розгляд заяви провести без участі позивачки та без його участі. 
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.
Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. 
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК).
За частинами першою, другою, третьою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Водночас за змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК України).
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на правничу допомогу є одним з видів судових витрат і цивільним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування понесених документально підтверджених ним витрат на правничу допомогу.
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 4, 5 ст. 137, статтею 141 ЦПК України може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У статті 30 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК).
Верховний Суд неодноразово наголошував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц суд наголосив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (п.28). Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (п.29). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21). Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (п.39). 
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
В постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Данілов проти України» від 13 червня 2014 року, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Згідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Отже, нормами ЦПК України визначений порядок звернення до суду із відповідною заявою про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, який передбачає умову подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, а також відповідних доказів, які подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.
Якщо ж до завершення розгляду сторона не заявила суду про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді, й, відповідно, не надала документів, які ці витрати підтверджують, суд у такому випадку не має підстав розподіляти ці витрати. Не виникне підстав для їх розподілу шляхом ухвалення додаткового судового рішення відповідно до статті 270 ЦПК України й тоді, коли заява про розподіл витрат на правничу допомогу, як і докази, які ці витрати підтверджують, будуть подані суду вже після того, як цей суд розгляне справу й ухвалить відповідне рішення.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 753/7130/20.
Як наголошено в постанові Верховного Суду від 07.07.2023 року у справі №340/2823/21 підстави для розподілу судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, мають існувати до того, як справа буде розглянута по суті, і з цим пов`язується ухвалення додаткового рішення в цій частині.
У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Як встановлено судом, звертаючись у суд із позовом представник позивачки адвокат Чехов Д.А. зазначив що позивачка очікує понести у зв`язку з розглядом справи витрати на правничу допомогу орієнтовно в розмірі 25000,00 грн. 
При ухваленні 02 квітня 2026 року рішення у даній справі розподіл судових витрат не був вирішений у повному обсязі. 
Разом з тим, представником позивача адвокатом Чеховим Д.А. у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, під час судових дебатів (24.03.2026 року) зроблена заява про можливе подання доказів на підтвердження розміру витрат, внаслідок понесених витрат позивачкою, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Відповідні докази були надані суду 10.04.2026 року (вх. 4943, протокол розподілу справи між суддями в неавтоматичному режимі від 10.04.2026 року), хоча сформовані в системі «Електронний суд» 09.04.2026 року, втім, з порушенням передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК строком. 
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (стаття 126, частина перша статті 127 ЦПК України).
Таким чином, на строк, встановлений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, поширюються положення частини першої статті 127 ЦПК України щодо можливості поновлення пропущеного процесуального строку, встановленого законом.
На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що представником позивачки рішення у справі від 02.04.2026 року отримано через систему «Електронний суд» 04.04.2026 року, строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення пропущений лише на два дні (враховуючи формування заяви про ухвалення додаткового рішення в системі «Електронний суд» 09.04.2026 року), суд ввважає за можливе поновити строк на подання заяви про винесення додаткового рішення. 
На підтвердження понесених позивачкою витрат до заяви про ухвалення додаткового рішення адвокатом Чеховим Д.А. долучено: договір про надання правничої допомоги від 10 лютого 2024 року з додатковою угодою №1 від 10 лютого 2024 року; ордер; акт-приймання-передачі виконаних робіт (анаданих послуг) від 08.04.2026 року; довідку №08.04/26 про отримання адвокатом грошової суми (гонорару) від 14.02.2025 року на суму 41450,00 грн.; адвокатський запит до РВП ГУНП у Львівській області; адвокатський запит до нотаріуса Рудківської державної нотаріальної контори; адвокатський запит до КП «Самбірське міське бюро».
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що наданими представником позивачки доказами підтверджується факт понесення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі. 
При цьому суд зазначає, що розмір вартості послуг адвоката, визначений між сторонами, та розмір суми, який підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, не є тотожними. Особа може сплатити адвокату в якості гонорару будь-яку фіксовану суму, але відшкодуванню підлягають лише ті витрати на професійну правничу допомогу, які доведені належними доказами, були фактичними і неминучими, а їхній розмір повинен бути розумним та обґрунтованим. 
Оцінюючи заявлений стороною позивачки розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції, на предмет їх розумності та пропорційності складності справи, суд вважає їх розмір значно завищеним.
Так, в детальному описі робіт зазначено про скаладання «позовної заяви» (10000,00 грн.) та «уточненої позовної заяви» (4200,00 грн.), разом з тим, як свідчать матеріали справи виготовлення «уточненої позовної заяви» спричинили ті обставини, що позовна заява, подана 02.04.2024 року була виготовлена з порушеннями ЦПК, а тому ухвалою судді від 12.04.2024 року була залишена без руху та позивачці був наданий строк для усунення недоліків. Тобто, при належній підготовці позовної заяви, а саме встановлення реальної (дійсної) вартості майна на момент пред`явлення позову, необхідність у виготовленні такої була би відсутня. 
Суд зазначає, що матеріали даної цивільної справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час та те, що на адвокатські запити (на загальну вартість 5250,00 грн.), які потім фактично продубльовані в клопотаннях про витребування доказів наданих до суду (на загальну вартість 2800,00 грн.), то дані докази були отримані не адвокатом самостійно, а витребувані ухвалою суду від 06.08.2024 року. 
Щодо клопотання позивачки про призначення судової будівельно-технічної експертизи (1400,00 грн.), яку було призначено судом ухвалою від 29.10.2024 року, то таку не було в подальшому проведено у зв`язку з неоплатою.
Щодо участі адвоката у судових засіданнях (06.08.2024 року, 26.02.2026 року та 24.03.2026 року), то слід також відмітити, про неодноразові клопотання про розгляд справи без участі адвоката від 04.06.2024 року, від 03.10.2024 року, від 29.10.2024 року, від 23.12.2024 року, а також клопотання адвоката про відкладення розгляду справи від 11.12.2024 року, від 06.10.2025 року, від 16.10.2025 року, від 27.11.2025 року.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує також, що розмір відшкодування повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. В даній справі вартість 1/2 частини житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , становить 80600,00 грн., а вартість 1/2 частину земельної ділянки: кадастровий номер: 4624284900:02:001:0206, площею 0,1 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 – 48650,00 грн. Отже витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 41450,00 грн. не є співрозмірним з ціною позову.
Суд оцінює надані представником позивача документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу із складністю даної справи (враховує, що судова практика за цією категорією справ є усталеною, Єдиний державний реєстр судових рішень містить значну кількість судових рішень щодо справ у аналогічних правовідносинах); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. Окрім того, суд вважає, що заявником не підтверджено, що заявлені до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 41450,00 грн. були необхідними та вплинули на результат розгляду справи в суді, розподілу підлягало майно, що складалося лише з двох об`єктів, придбаних сторонами під час перебування у шлюбі (будинок, земельна ділянка). 
Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, дотримуючись критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заяви про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, визначивши їх у розмірі 10000,00 гривень.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Поновити позивачці  ОСОБА_1 строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення.
Заяву представника позивачки адвоката Чехова Дениса Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Самбірський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання права власності – задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення по справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Самбірський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області, про визнання права власності. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10000,00 грн. (десять тисяч гривень). 
В іншій частині заявлених вимог – відмовити. 
Додаткове рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Третя особа: Самбірський міський відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Львівській області місце знаходження за адресою: Львівська область, Самбірський район, м. Самбір, вул. Мазепи, 18, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 34973544.
Повний текст додаткового рішення складено 21 квітня 2026 року.

Суддя