Тарутинський районний суд Одеської області 
_________________________________________________________________________
Справа №514/191/25
Провадження по справі № 2/514/38/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року    с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі :
головуючого судді – Тончевої Н.М.,
при секретарі – Аронєт Л.С.,
за участю сторін:
представника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури
у сфері оборони - Була Р.
представника позивача (Міністерства оборони України) - Доброва Ю.І.
представника позивача (Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району) – Турченка О.В., 
представника відповідача ( Болградської районної державної ( військової) адміністрації Одеської області - Федоренка С.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ща Бессарабське цивільну справу за позовом Керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Єгора Швидкого в інтересах Держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно - експлуатаційної частини району до Болградської районної державної (військової) адміністрації Одеської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської РДА від 16 листопада 2004 року №407/А-2004 в частині передачі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою-
В С Т А Н О В И В :

Керівник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району звернувся до суду з позовом до Болградської районної державної (військової) адміністрації, ОСОБА_1 , в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 16.11.2004 № 407/А-2004 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , усунути перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України та Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути державі в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської КЕЧ району земельну ділянку з кадастровим номером 5124780700:01:002:0021 площею 0,9999 га, розташовану за адресою: Одеська область, Болградський район, Веселодолинська сільська рада та судові витрати стягнути з відповідачів на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.
Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з Постановою Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 року, №2002/063 «Про відвід 20 000 га землі на території Бородинського, Тарутинського і Саратського районів Ізмаїльської області для організації окружного артилерійського полігону ОДВО», що затверджена розпорядженням Раднаркому СРСР від 19.01.1946 № 742рс, постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського і Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон Одеського військового округу 20 000 га землі.
У подальшому, 10.06.1946 обласна комісія з передачі земель ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діяла на виконання Постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 №2002/063 та Постанови Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 12.02.1946 №53/9-ОП, склала акт передачі земельної ділянки, що відводиться під учбовий артилерійський полігон ОДВО на площі 23600 га. При цьому в акті від 10.06.1946 зазначено, що під час відводу земель в натурі, у зв`язку з рельєфом місцевості (з метою включення деяких висотних пунктів) виникла необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв`язку з чим фактично відведено під полігон на 3600 га більше, ніж було передбачено проектом, що було узгоджено районними організаціями.
Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 10.06.1946 №7 «Про затвердження акту обласної комісії по передачі земель під артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_2 » було затверджено вказаний акт обласної комісії від 10.06.1946 про передачу земельної ділянки площею 23 600 га під учбовий артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Поряд з цим 05.05.2005 Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області прийняла розпорядження №101/А-2005 «Про вилучення із користування військової частини НОМЕР_1 земельної ділянки загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради», яким з урахуванням пункту 1 розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2005 №368/А-2005 «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації, щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями» було припинено право користування земельною ділянкою площею 23 253,17 га, наданої в користування військовій частині НОМЕР_1 для організації загальновійськового полігону розташованої на території Веселодолинської сільської ради (на цей час, після зміни адміністративно-територіального устрою, -територія Бородінської селищної ради), а також переведено вказану земельну ділянку в землі запасу Веселодолинської сільської ради.
Вказане розпорядження було предметом судового розгляду в адміністративній справі №2-а-3436/08/1570, за результатами розгляду якої постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2014 у справі №К/9991/43671/12), яка набрала законної сили, визнано протиправними та скасовані вищенаведені розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.05.2005 № 101/А-2005 «Про використання земель ІНФОРМАЦІЯ_5 » та п.1 розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2005 № 368/А-2005 «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації, щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями».
Крім того Вищий господарський суд України, розглянувши справу № 916/4201/14, зробив обґрунтований висновок про те, що «як вірно було встановлено судом першої інстанції, Тарутинська районна державна адміністрація не є особою, яка уповноважена від Імені держави здійснювати будь-які дії, щодо спірної земельної ділянки, адже дана земельна ділянка колишнього ІНФОРМАЦІЯ_5 на теперішній час перебуває у постійному користуванні Міністерства оборони України за категорією земель оборони».
В межах військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон) сформовано земельну ділянку площею 6953,2926 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Болградський район, Веселодолинська сільська рада (за межами населених пунктів) з кадастровим номером 5124780700:01:002:0510, яка призначена для потреб оборони, відноситься до категорій земель «Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення», вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 «Для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України» та перебуває на картковому обліку Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (далі -Білгород-Дністровська КЕЧ району).
Разом з тим, Тарутинська РДА розпорядженням від 14.12.2004 № 443/А-2004 незаконно розпорядилася землями оборони та передала у власність 11 фізичним особам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.
Зокрема, на підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294856 від 15.06.2005 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, кадастровий номер земельної ділянки 5124780700:01:002:0021.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294856 від 15.06.2005 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5124780700:01:002:0021 площею 0,9999 га.
За наслідками проведеної на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 24.09.2015 № 587/А-2015 інвентаризації земель для потреб оборони на території колишнього військового ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером 5124780700:01:002:0021 знаходиться в межах військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон).
Отже, зазначена земельна ділянка надана ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель оборони, що суперечить вимогам ст. 77, 84, 143 ЗК України (без отримання від власника земель оборони – Кабінету Міністрів України та законного користувача – Міністерства оборони України згоди на припинення права постійного користування частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 ). 
Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).
Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України має право припиняти користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.
Відповідно до Закону України «Про оборону України» та Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.
Військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами, організаціями Збройних Сил України (ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).
Рішення про відчуження військового майна, цілісних майнових комплексів, за правилами ст. 6 цього Закону, приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Порядок відчуження та реалізації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил регулюється положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1919.
Відповідно до п. 6 указаного Положення, рішення про відчуження військового майна, приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міністерства оборони України, погодженого з Міністерством економіки України, переліку такого майна за відповідною формою.
Згідно з п. 5.14 Положення про організацію Квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 №448, фонди земельних містечок та земельні ділянки, обліковуються у КЕВ.
Водночас Міністерство оборони України відповідну згоду на припинення права користування частиною земельної ділянки загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та її вилучення на користь органів місцевого самоврядування чи приватних осіб не надавало, жодної заяви про добровільну відмову від належного права на вказану земельну ділянку власнику не адресувало.
З огляду на категорію спірної земельної ділянки та її правовий режим (землі оборони) розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2004 №443/А-2004 Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 порушує охоронювані законом права позивачів на користування ними та спрямоване на подальше вилучення і передачу у власність іншим особам.
Окрім того, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони, яка знаходиться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, власником цієї землі є держава в особі Кабінету Міністрів України, який розпоряджається нею, тому повноваження по розпорядженню спірною земельною ділянкою не належали Тарутинській РДА.
Тарутинська РДА не є органом, уповноваженим розпоряджатися землями оборони, відтак вона перевищила надані їй повноваження щодо передачі спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5124780700:01:002:0021 у власність ОСОБА_1 .
Отже, Тарутинська РДА, всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 19, 77, 116, 141, 142 ЗК України, Закону України «Про використання земель оборони» прийняла рішення про надання у власність земельних ділянок, фактично здійснила вилучення із державної власності частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон), розпорядившись землями державної форми власності, без дозволу землекористувача та власника земельної ділянки та без прийняття відповідних рішень про зміну її цільового призначення.
Таким чином, розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2004 №443/А-2004 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 підлягає визнанню незаконним та скасуванню в порядку, визначеному ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України та ст. ст. 152, 155 ЗК України.
Водночас розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» проведено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», шляхом приєднання районних державних адміністрацій до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, зокрема, приєднано Тарутинську РДА до Болградської районної державної адміністрації Одеської області.
У зв`язку із цим позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2004 №443/А-2004 щодо спірної земельної ділянки у цій позовній заяві пред`явлена до Болградської районної державної (військової) адміністрації Одеської області.
Щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.
Перебування земельної ділянки площею 0,9999 га з кадастровим номером 5124780700:01:002:0021, розташованої на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, у власності ОСОБА_1 є протиправним, вона отримана з порушенням вимог ЗК України та Закону України «Про використання земель оборони», тому указана земельна ділянка має бути повернута у власність держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської КЕЧ району.
ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 15.01.2025 за вихідним №35-5-6-153Вих-25 проінформувала Міністерство оборони України, Білгород- Дністровську КЕЧ району про порушення вимог законодавства внаслідок прийняття Тарутинською районною державною адміністрацією розпоряджень, якими надано згоду громадянам на розробку проектів землеустрою на відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на землях оборони.
У відповіді на вищевказаний лист Міністерство оборони України не надало інформацію про вжиті ним заходи щодо скасування розпоряджень Тарутинської районної державної адміністрації та їх обтяжень на земельні ділянки та їх повернення державі. Водночас Міністерство оборони України повідомило прокуратуру, що вона не зверталося до суду, тому не заперечує щодо пред`явлення позову по захисту їх порушених прав (лист МОУ від 31.01.2025).
Крім того, Білгород-Дністровським КЕЧ району за результатами розгляду поданого прокурором листа про необхідність захисту інтересів держави у сфері охорони земель оборони, листом від 28.01.2025 р. за № 191 повідомило, що воно підтримує позицію прокуратури та не заперечує щодо звернення з позовом в їх інтересах.
Отже, невжиття Міністерством оборони України та Білгород- Дністровською КЕЧ району жодних заходів щодо скасування відповідного рішення, а також повернення незаконно вилученої земельної ділянки державі, після того, як, з моменту отримання листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 15.01.2025 № 35-5-6-153Вих-25, стало відомо про порушення інтересів держави, внаслідок незаконного вилучення із державної власності та приватизації земельних ділянок, розміщених в межах загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_6 », кваліфікується як бездіяльність вказаного органу.
З огляду на викладене наразі виникла необхідність представництва ІНФОРМАЦІЯ_7 у суді інтересів держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської КЕЧ району, у формі звернення до суду з даним позовом. 
Ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.
21.03.2025 року від Болградської районної державної (військової) адміністрації Одеської області надійшло заперечення відповідно до якого, останні вважають, що не погоджуються із твердженням позивача про те, що Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області прийняла розпордження № 101/А-2005 "Про вилучення з користування військової частини НОМЕР_1 земельної ділянки загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради" яке було скасоване постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 року у справі № 2-а-3436/08/1570, та про те, що розпорядженням від 16.11.2004 № 407/ А-2004 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» Тарутинська районана державна адміністрація Одеської області здійснила незаконне поводження з землями оборони оскільке таке твердження не відповідає дійсностітак як розпорядження № 101/А-2005 та 407/А-2004 не перебувають між собою у жодному зв`язку. Так, рішенням Тарутинської ради від 08.09.2000 року № 105-ХХІІІ " Про припинення та перехід права користування частиною земель Тарутинського військового полігону" (далі Рішення № 105-ХХІІІ) на підставі ст.43 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні" статті 11, пункту 1 статті 47 Земельного кодексу України ( на момент прийняття рішення діючим був Земельний кодекс України 561-ХІІ Відомості Верховної Ради УРСР,1991, №10, ст.98), враховуючи рішення Міністерства оборони України від 03 червня 2000 року про повернення в народне господарство земельних ділянок площею 300 га із земель Тарутинського військового полігону і 80 га із земель військового містечка АДРЕСА_1 та лист начальника Болградського КЕЧ району від 26.07.2000 року № 631 з цього питання.
Окрім того, Рішенням № 105-ХХІІІ вирішено припинити право користування наведеними землями Міністерством оборони України, утворено робочу комісію для визначення вищевказаних земельних ділянок на місцевості та оформлення акту їх приймання - передачі, затверджено склад комісії.
14.09.2000 року комісією утвореною відповідно до Рішення № 105-ХХІІІ було складено акт прийому-передачі земель, який в свою чергу підписаний всіма членами, а саме: першим заступником голови райдержадміністрації - Тарлевим І.М., командиром в/ч НОМЕР_3 - ОСОБА_2 , інженером Болградської КЕЧ по землеустрою - ОСОБА_3 , начальником відділу земельних ресурсів Тарутинської райдержадміністрації - Кахчи В.Б., Веселодолинським сільським головою - Тріфановим М.Д., депутатом Тарутинської районної ради, головою постійної комісії з питань АПК, земельних ресурсів, соціальному розвитку села і охорони середовища- ОСОБА_4 , вчителем Веселодолинської середньої школи, депутатом районної ради - Бєйлєкчі Г.І.
Відповідно до ст. 3 Земельного Кодексу України (1991рік) власність на землю України має такі форми : державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними.
Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування або вилучають їх.
Повноваження щодо передачі, надання та вилучення земельних ділянок місцеві Ради народних депутатів можуть передавати відповідно органам державної виконавчої влади або виконавчим органам місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 5 ст. 27 Земельного Кодексу України (1991рік) припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1-8 ч.1 та ч. 3 цієї статті, провадиться в межах населених пуктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською, селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район. Радою народних депутатів у випадку передбаченому п. 9 с. 1 цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки.
Тобто підставою прийняття Рішення № 105-ХХІІІ та складання акту приймання-передачі була добровільна відмова від земельної ділянки - рішення Міністерства оборони України від 03 червня 2000 року. А земельна ділянка право користування якою було припинене залишилася у державній власності. Так після того зазначенеі земельні ділянки були переведені до земель запасу Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.
01 січня 2002 року набув чинності діючий Земельний Кодекс України і відповідно до ст. 17 до повноважень місцевих декржавних адміністрацій у галузі земельних відносин перейшло право розпорядження землями державної власності в межах визначених цим Кодексом.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 ЗКУ ( 2002рік), ч. 6 якої наголошувала, що громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для веденя фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.
Відповідно до п.12 розділу Х "Перехідні положення" ЗКУ (2002рік) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пуктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. 
Тож, розпорядженням від 16.11.2004 № 407/ А-2004 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» Тарутинська районана державна адміністрація Одеської області було передбачено надання у власність громадянам земельних ділянок саме з земель запасу, що повністю виключає протизаконність розпорядження. Громадяни отримали у приватну власність земельні ділянки з земель запасу на абсолютно законних підставах.
Тож просили суд відмовити у задоволенні позову повністю.
02.04.2025 року від Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшла відповідь на відзив (в порядку ст. ст. 43,56,179,199 ЦПК України), вважають що Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується їх твердження, а саме рішення Міністерства Оборони України від 03.06.2000 року про повернення в народне господарство земельних ділянок площею 300 га із земель Тарутинського військового полігону і 80 га із земель військового містечка АДРЕСА_1 та листа начальника Болградського КЕЧ району від 26.07.2000 року за № 631 та будь яких графічних даних щодо визначення меж земельних ділянок, їх площі та прив`язки до місцевості. Просять відзив Болградської районної (військової ) адміністрації відхилити як необґрунтований. Позовні вимоги, викладені у позовній заяві, задовольнити у повному обсязі.
17.04.2025 року від Білгород-Дністровської КЕЧ надійшла відповідь на відзив просять визнати позовні вимоги прокурора законними та обґрунтованими і задовольнити їх в повному обсязі, оскільки залишається незрозумілою позиція Відповідача щодо відсутності в матеріалах справи рішення Міністерства оборони України від червня 2000 року яке стосується прав і обов`язків ОСОБА_1 з поміж 300 га, зазначених у Розпорядженні Тарутинської райдержадміністрації Одеської області Тарутинської районної ради № 105 - ХХІІ від 08.09.2000 року, та яким саме чином Болградська районна державна (військова) адміністрація визначила ( виокремила) належність цієї земельної ділянки, як таку, що не є землями оборони в межах загальної площі 24 229,5 га військового містечка № НОМЕР_2 загальновійськового полігону " ІНФОРМАЦІЯ_6 " за наслідками проведеної інвентарізації (рішення Господарського суду Одеської області від 18.09.2014 року у справі № 5017/3726/2012).
09.06.2025 року від Міністерства оборони України надійшла відповідь на відзив в якому останні зазначили, що судами адміністративної, господарської та цивільної юрисдикції встановлений факт належності спірної земельної ділянкивійськового полігону " ІНФОРМАЦІЯ_6 " до земель оборони та до сфери управління Міністерства оборони України, має преюдиціальне значення і є обов`язковим для врахування при вирішенні даної справи по суті. Міністерство оборони України відмову від права користування земельною ділянкою військового полігону " ІНФОРМАЦІЯ_6 " на адресу власника - Кабінету Міністрів України не направляло та згоду на добровільне припинення на передачу права користування земельною ділянкою ІНФОРМАЦІЯ_5 (або його частини) та передачу земельних ділянок військового полігону місцевим органам влади та місцевого самоврядування не направляло. Права розпоряджатися землями державної власності - землями оборони (які перебувають в оперативному управлінні Міністерства оборони) ані у Тарутинської районної ради, ані у Тарутинської районної державної адміністрації не було. Тарутинська районна державна адміністрація перевищила свої повноваження. 
24 вересня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.
Представник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфери оборони Південного регіону - Була Р.Б. в судовому засіданні підтримав вимоги та просив задовольнити.
Представник позивача Міністерства оборони України - Добров Ю.І. в судовому засіданні підтримав вимоги та просив задовольнити.
Представник позивача Білгород – Дністровської КЕЧ - Турчиненко О.В. в судовому засіданні підтримав вимоги та просив задовольнити.
Представник відповідача Болградської районної державної (військової) адміністрації Одеської області - Федоренко С.М. заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що Позивачами суду під час розгляду справи не надано доказів того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах які перебувають в оперативному управлінні Міністерства оборони та спосіб захисту обраний позивачами невірний.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, за адресою реєстрації місця проживання, однак на адресу суду від відповідача повертається конверт з відміткою «адреса відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання».
Пунктом 4 частини 8 статті 128 ЦПК України передбачено, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача ОСОБА_1 до суду в судове засідання, однак остання в судове засідання на вказану в оголошенні дату також не з`явилась, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без її участі до суду не надіслала, про причини неявки суд не повідомила.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Заслухавши сторін, дослідивши в судовому засіданні надані докази суд дійшов до наступного.
В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.
Статтею 10 Закону України "Про оборону України" унормовано, що Міністерство оборони України здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.
Згідно зі ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті.
Таким чином, саме Міністерство оборони України уповноважене здійснювати захист інтересів держави у випадку порушення прав на нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, надані для потреб оборони.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 15.01.2025 за вихідним №35-5-6-153Вих-25 проінформувала Міністерство оборони України, Білгород- Дністровську КЕЧ району про порушення вимог законодавства внаслідок прийняття Тарутинською районною державною адміністрацією розпоряджень, якими надано згоду громадянам на розробку проектів землеустрою на відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на землях оборони.
У відповіді на вищевказаний лист Міністерство оборони України не надало інформацію про вжиті ним заходи щодо скасування розпоряджень Тарутинської районної державної адміністрації та їх обтяжень на земельні ділянки та їх повернення державі. Водночас Міністерство оборони України повідомило прокуратуру, що вона не зверталося до суду, тому не заперечує щодо пред`явлення позову по захисту їх порушених прав (лист МОУ від 31.01.2025).
Крім того, Білгород-Дністровським КЕЧ району за результатами розгляду поданого прокурором листа про необхідність захисту інтересів держави у сфері охорони земель оборони, листом від 28.01.2025 р. за № 191 повідомило, що воно підтримує позицію прокуратури та не заперечує щодо звернення з позовом в їх інтересах.
Отримання таких відповідей і стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18, вирішуючи виключну правову проблему щодо представництва інтересів держави прокурором, зробила такі висновки: прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Враховуючи вищенаведене, суд зазначає про правомірність звернення прокуратури з позовом та про наявність у останньої підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді. 
Судом встановлено, що згідно з Постановою Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 №2002/063 «Про відвід 20 000 га землі на території Бородинського, Тарутинського і Саратського районів Ізмаїльської області для організації окружного артполігону ОДВО», що затверджена розпорядженням Раднаркому СРСР від 19.01.1946 № 742рс, постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського і Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_3 20 000 га землі.
У подальшому, 10.06.1946 обласна комісія з передачі земель ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діяла на виконання Постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 №2002/063 та Постанови Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 12.02.1946 №53/9-ОП, склала акт передачі земельної ділянки, що відводиться під учбовий артилерійський полігон ОДВО на площі 23600 га. При цьому в акті від 10.06.1946 зазначено, що під час відводу земель в натурі, у зв`язку з рельєфом місцевості (з метою включення деяких висотних пунктів) виникла необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв`язку з чим, фактично відведено під полігон на 3600 га більше, ніж було передбачено проектом, що було узгоджено районними організаціями.
Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 10.06.1946 №7 «Про затвердження акту обласної комісії по передачі земель під артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_2 » було затверджено вказаний акт обласної комісії від 10.06.1946 р. про передачу земельної ділянки площею 23 600 га, під учбовий артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Поряд з цим 05.05.2005 р. Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області прийняла розпорядження №101/А-2005 «Про вилучення із користування військової частини НОМЕР_1 земельної ділянки загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради», яким з урахуванням пункту 1 розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2005 №368/А-2005 «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації, щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями» було припинено право користування земельною ділянкою площею 23 253,17 га, наданої в користування військовій частині НОМЕР_1 для організації загальновійськового полігону і розташованої на території Веселодолинської сільської ради (на цей час, після зміни адміністративно-територіального устрою, -територія Бородінської селищної ради), а також переведено вказану земельну ділянку в землі запасу Веселодолинської сільської ради.
Вказане розпорядження було предметом судового розгляду у адміністративній справі №2-а-3436/08/1570, за результатами розгляду якої постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2014 у справі №К/9991/43671/12), яка набрала законної сили, визнано протиправними та скасовані вищенаведені розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.05.2005 № 101/А-2005 «Про використання земель ІНФОРМАЦІЯ_5 » та п.1 розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2005 № 368/А-2005 «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації, щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями».
Крім того Вищий господарський суд України, розглянувши справу №916/4201/14, зробив обґрунтований висновок про те, що Тарутинська районна державна адміністрація не є особою, яка уповноважена від Імені держави здійснювати будь-які дії щодо спірної земельної ділянки, адже дана земельна ділянка колишнього ІНФОРМАЦІЯ_5 на теперішній час перебуває у постійному користуванні Міністерства оборони України за категорією земель оборони».
В межах військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон) сформовано земельну ділянку площею 6953,2926 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Болградський район, Веселодолинська сільська рада (за межами населених пунктів) з кадастровим номером 5124780700:01:002:0510, яка призначена для потреб оборони, відноситься до категорій земель «Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення», вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 «Для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України» та перебуває на картковому обліку Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (далі -Білгород-Дністровська КЕЧ району).
Тарутинська РДА розпорядженням від 14.12.2004 № 443/А-2004 розпорядилася землями оборони та передала у власність фізичним особам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.
Зокрема, на підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294856 від 15.06.2005 для ведення особистого селянського господарства, площею 0,9999 га, кадастровий номер земельної ділянки 5124780700:01:002:0021.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294856 від 15.06.2005 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5124780700:01:002:0021 площею 0,9999га.
За наслідками проведеної на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 24.09.2015 № 587/А-2015 інвентаризації земель для потреб оборони на території колишнього військового ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером 5124780700:01:002:0021 знаходиться в межах військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон).
Згідно зі ст. ст. 77, 78, 84 ЗК України, ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони», вищевказані землі належать за формою власності - до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України. 
Статтею 317 ЦК України передбачено, що право володіння, користування та розпорядження майном належить власнику цього майна. Статтею 319 ЦК України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а ст. 321 ЦК України передбачено непорушність права власності. Крім того, відповідно до ст. 386 ЦК України власник має право на захист права власності.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 84 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, при цьому в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.
Поряд із цим ч. 1 ст. 19 ЗК України містить положення щодо поділу земель України за цільовим призначенням на відповідні категорії, серед яких, зокрема, землі оборони.
Відповідно до ст. 77 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Статтею 20 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».
Частиною 2 ст. 77 ЗК України землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Згідно з п. 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI (далі - Закон № 5245-VI) з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:
а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;
б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.
Разом з тим, у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які належать до земель оборони (п. 4 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-VІ).
Отже, зазначена земельна ділянка надана ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель оборони без отримання від власника земель оборони - Кабінету Міністрів України та законного користувача - Міністерства оборони України згоди на припинення права постійного користування частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 .
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Тож, доводи представника відповідача про те, що спірна земельна ділянка не належить до земель оборони спростовуються встановленими фактичними обставинами. 
Разом з тим щодо належного способу захисту обраного позивачем в розглядуваному спорі суд зазначає наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)].
Тож це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними [постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)].
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним і правомірним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.
Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
Такі вимоги є неефективними способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить позивачу права володіння його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, зокрема, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153, 154, 167, 168)].
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що вибраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. За загальним правилом, речово-правові способи захисту прав особи застосовують, якщо сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником (володільцем) майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли сторони не перебували у договірних відносинах одна з одною, власник (володілець) майна може використовувати речово-правові способи захисту [аналогічні висновки викладені у пунктах 108-110 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20)].
Усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Реєстру. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц).
Підсумовуючи викладене вище, потрібно наголосити, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146)].
У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункт 74), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148).
Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
Наведене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, сформульованими у постанові від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19.
Постанова Великої палати Верховного суду у справі 902/122/24 від 02.07.2025 року.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі прокурором позовні вимоги про визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 16.11.2004 № 407/А-2004 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , усунення перешкод у здійсненні Міністерством оборони України та Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 повернути державі в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської КЕЧ району земельну ділянку з кадастровим номером 5124780700:01:002:0021 площею 0,9999 га, розташовану за адресою: Одеська область, Болградський район, Веселодолинська сільська рада, не відповідають належному способу захисту, оскільки вимогу сформульовано не про витребування, а про повернення земельної ділянки (негаторний позов), що не є підставою для внесення до Реєстру запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем. 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, від 2 лютого 2021 року у справі №925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18.
Керуючись ст.ст.12, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд 
У Х В А Л И В :
У задоволені позову керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Єгора Швидкого в інтересах Держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно - експлуатаційної частини району до Болградської районної державної (військової) адміністрації Одеської області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської РДА від 16 листопада 2004 року №407/А-2004 в частині передачі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 , усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 08.04.2026 року.

Суддя      Н.М. Тончева