ЄУН: 336/11536/25
Провадження №: 2-о/336/80/2026 
19.02.26
РІШЕННЯ
іменем України

19 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Петренко Л.В., за участі секретаря судового засідання Нагорних О.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі цивільну справу ЄУН 336/11536/25 (провадження № 2-о/336/80/2026), в порядку окремого провадження, за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комишуваська селищна рада Запорізького району, Запорізької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-
за участі:
заявника – ОСОБА_1 ,
представника заявника адвоката – Жидкової Л.І.,
встановив:
28 листопада 2025 року до суду звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Комишуваха Оріхівського району Запорізької області. Його батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . З 17 вересня 1959 року батьки перебували в шлюбі, який в подальшому був розірваний.
Після смерті батька він успадкував 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , де проживав без реєстрації.
ІНФОРМАЦІЯ_2 його мати, ОСОБА_3 , померла у віці 72 роки.
Після померлої матері відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_2 .
Він є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину після смерті матері у зв`язку з тим, що на час смерті постійно проживав разом з нею.
10 січня 2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Масловець Л.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - гр. ОСОБА_3 .
Заведено спадкову справу № 5/2025.
18.03.2025 року він отримав постанову за № 144/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій нотаріус Масловець Л.С. вказує, що оскільки на день смерті гр. ОСОБА_3 гр. ОСОБА_1 був зареєстрований окремо від спадкодавця, що підтверджується даними його паспорта та довідкою, виданою Департаментом адміністративних послуг Запорізької міської ради 11.02.2025 № 06.4-06/02/3823, та не подав заяву про прийняття спадщини в строк, встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України, він вважається таким спадкоємцем, що спадщину не прийняв. На цій підставі нотаріус постановив відмовити гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .
Його мати хворіла на онкологічне захворювання (злоякісне новоутворення шлунку), її потрібна була допомога і тому він з серпня 2010 року і до дня смерті матері проживав разом із нею за адресою : АДРЕСА_1 , що підтверджується актом № 97 про фактичне проживання мешканців для вирішення соціально-побутових питань, який виданий головою квартального комітету.
В цей час він працював в м. Запоріжжя, що підтверджується копією трудової книжки, що також підтверджує факт його проживання у зазначений період разом із матір`ю.
13.11.1999 року на частину житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав його батькові ОСОБА_2 була виписана окрема домова книга, в якій була зазначена адреса АДРЕСА_1 , про що зазначене в самій домовій книзі під час її заведення. Поштовою адресою, за якою проживав він разом із матір`ю - є АДРЕСА_1 . Право власності на частину житлового будинку, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 204/2004, реєстровий номер № 3-272 видане П`ятою Запорізькою державною нотаріальною конторою оформлене на адресу: м. Запоріжжя, вул. Музична, 10а.
Враховуючи, що він зареєстрований за іншою адресою, саме це і є причиною його звернення до суду. Він просить встановити постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Встановлення даного факту необхідно для оформлення відповідних документів в порядку спадкування.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 грудня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, призначено розгляд справи по суті, в порядку окремого провадження. Задоволено клопотання заявника про виклик та допит свідків. Витребувано у приватного нотаріуса копію спадкової справи.
Роз`яснено заінтересованій особі право на подання відзиву на заяву і всіх наявних доказів, що підтверджують заперечення проти заяви.
17 лютого 2026 року до суду на виконання ухвали від приватного нотаріуса надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 5/2025, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .
Заявник в судовому засіданні підтвердив обставини викладені в заяві та просив її задовольнити. ОСОБА_1 пояснив, що він постійно проживав разом з матір`ю в будинку АДРЕСА_1 (поштова адреса згідно домової книги: АДРЕСА_1 ), з серпня 2010 року по день її смерті, доглядав за нею, купував їй ліки та необхідні речі.
Представник заінтересованої особи, Комишуваська селищна рада Запорізького району, Запорізької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Від заінтересованої особи відзиву на заяву не надходило.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що ОСОБА_1 постійно проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 (поштова адреса згідно домової книги: АДРЕСА_1 ), з серпня 2010 року по день її смерті, доглядав за нею, купував їй ліки та необхідні речі.
Будинок АДРЕСА_1 має декілька власників. ОСОБА_4 пояснила, що заявник це її батько, вона проживала в будинку АДРЕСА_1 (поштова адреса згідно домової книги: АДРЕСА_1 ) з бабою ОСОБА_3 . З 2010 року разом з ними проживав ОСОБА_1 , який доглядав за своєю матір`ю.
Свідок ОСОБА_5 пояснив, що будинок АДРЕСА_1 має декілька власників. Він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та є власником частини цього будинку. Власником іншої частини будинку є ОСОБА_1 поштова адреса згідно з домовою книгою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 постійно проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 (поштова адреса згідно домової книги: АДРЕСА_1 ), з серпня 2010 року по день її смерті, доглядав за нею, купував їй ліки та необхідні речі.
Свідок ОСОБА_6 надала аналогічні показання.
Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).
Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з п. 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до положень ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , у віці 72 роки, про що в книзі реєстрації смертей 20 листопада 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 7205, місце смерті: Запорізька область, м. Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 20 листопада 2010 року виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області.
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками зазначені: батько – ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15 квітня 1961 року виданим с. Камишеваха райбюро ЗАГС Запорізької області.
З досліджених документів, слідує, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, що складається, зокрема: з житлового будинку АДРЕСА_3 , що підтверджується рішенням Комишуваської селищної ради народних депутатів № 31 від 08 серпня 1991 року про визнання права власності на житловий будинок за ОСОБА_3 , рішенням Комишуваської селищної ради народних депутатів № 34 від 06 лютого 1997 року «Про наділення, вилучення та приватизацію земельних ділянок», рішенням Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 6 від 11.03.2024 про перейменування вулиць, провулків розташованих на території Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області та земельних ділянок, що підтверджується довідкою від 09.12.2024 за № 09-04/148.
На час відкриття спадщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 була зареєстрована та проживала, за адресою: АДРЕСА_1 . Також повідомлено, що місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 в період з 01 жовтня 20005 року по 20 листопада 2010 року (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджується відповіддю заступника начальника управління-начальника відділу документування та реєстрації фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації за № 06.4-06/02/3823 від 11.02.2025.
Разом з нею на день смерті зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 
10 січня 2025 року заявник звернувся до приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Масловець Л.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - гр. ОСОБА_3 .
Заведено спадкову справу № 5/2025.
Через те, що заявник був зареєстрований окремо від спадкодавця приватний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , про що виніс відповідну постанову від 18.03.2025 року за № 144/02-31.
Інших обставин з матеріалів спадкової справи № 5/2025, що була заведена після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 72 роки, не вбачається.
Спільне проживання заявника та його матері на день смерті останньої в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1 , підтверджується актом № 97 про фактичне проживання мешканців для вирішення соціально-побутових питань, який виданий головою квартального комітету.
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтвердили, що ОСОБА_1 постійно проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 в будинку АДРЕСА_1 (поштова адреса згідно домової книги: АДРЕСА_1 ), з серпня 2010 року по день її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_2 , доглядав за нею, купував їй ліки та необхідні речі.
Після смерті батька заявник успадкував 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, домовою книгою, технічним паспортом на будинок, витягом № 9466180 про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.12.2005.
Житловий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром - 475 кв.м. На зазначеній земельній ділянці розташовано: житловий будинок А, глинобит, обкл. 1/2 цегли, житловою площею 49,7 кв.м, літня кухня Б, сарай В, погріб пг, вбиральня Ж сараї Г, И, паркани № 3,4,8,9,12, замощення І, водопровід № 5,6, вбиральня Л.
Житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 іншої адреси ( АДРЕСА_1 ) відповідними органами не присвоювалось, що підтверджується відповідями на адвокатські запити.
Розділення поштових адрес відбулось лише за домовими книгами.
За змістом статті 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до положень частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Місцем проживання фізичної особи, згідно з частиною 1 статті 29 ЦК України, є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно з частиною 6 статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV, передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV в якій визначено терміни, а саме у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні, зокрема місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.
Отже, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а обставини встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, мають бути підтверджені іншими належними і допустимими доказами, та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, провадження № 61-44149св18; від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, провадження №61-2387св22; від 09 жовтня 2024 року у справі № 644/4646/23, провадження № 61-10383св24; від 05 березня 2025 року у справі № 643/12963/23, провадження № 61-17328св24.
Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
З метою оформлення права на спадщину виникла необхідність встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на час відкриття спадщини після смерті останньої у судовому порядку, оскільки іншим шляхом довести цей факт заявник не має можливості.
Відповідно до положень ч 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди розглядають заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків, (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, що складається, зокрема: з житлового будинку АДРЕСА_3 , та земельних ділянок.
ОСОБА_3 заповіту не залишила.
Відповідно до положень частини третьої ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявляв про відмову від неї. Тобто, якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця (ст. 1220 ЦК України) спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявив про відмову від спадщини, після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини він може одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, подавши відповідну заяву.
Частиною п`ятою статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.
Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Спільне проживання заявника та його матері на день смерті останньої в житловому будинку за адресою : АДРЕСА_1 , підтверджується актом № 97 про фактичне проживання мешканців для вирішення соціально-побутових питань, який виданий головою квартального комітету та показаннями допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .
Крім того, заявник, є власником 13/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .
Він на власний розсуд вправі обирати місце проживання.
ОСОБА_3 померла та заявник після її смерті оформляє спадщину на належне їй майно.
Інших спадкоємців, крім заявника, не має, що підтверджується матеріалами спадкової справи.
Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2021 у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21) висловив правову позицію, відповідно до якої, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору про право розглядається в порядку окремого провадження.
В даній постанові Верховний Суд зауважив, що згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Верховний Суд підкреслив, справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Верховний Суд зауважив, що суди не зазначили, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право позивача на прийняття спадщини, тобто не встановили між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах: від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18 (провадження № 61-39374св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 14 вересня 2022 року у справі № 755/17019/21 (провадження № 61-6569св22).
Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана виключно з тим, що із наданих позивачем документів не підтверджується факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм та правових висновків Верховного Суду суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Так як щодо заявлених вимог відсутні заперечення з боку заінтересованих та інших осіб, матеріали спадкової справи не містять доказів того, що інші особи, ніж ті, які беруть участь у справі, висувають претензію на право спадкування після смерті матері заявника або щодо її майна, суд вважає, що у цій справі відсутній спір.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20; від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22.
Матеріали справи містять докази на підтвердження факту, про встановлення якого просить заявник.
Оцінивши належність, достатність та допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов до висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в будинку АДРЕСА_1 (поштова адреса згідно домової книги: АДРЕСА_1 ) станом на 19 листопада 2010 року, є доведеним.
Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, підтверджується дослідженими матеріалами справи, а тому вказані вимоги підлягають задоволенню.
На підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 18, 19, 23, 76-81, 83, 89, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315-316, 319, 351-352, 354-355 ЦПК України, рекомендаціями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1268, 1270, 1277, 1296 ЦК України, суд, -
ухвалив:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Комишуваська селищна рада Запорізького району, Запорізької області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини разом зі своєю померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в будинку АДРЕСА_1 (поштова адреса згідно домової книги: АДРЕСА_1 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне найменування учасників справи:
Заявник – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 23 червня 1998 року Оріхівським РВ УМВС України в Запорізькій області, РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , фактично проживає: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа - Комишуваська селищна рада Запорізького району, Запорізької області, код ЄДРПОУ 24912390, місцезнаходження: Запорізька область, Запорізький район, селище міського типу Комишуваха, вулиця Хмельницького Богдана, 49.
Дата складання повного судового рішення 19 лютого 2026 року.

Суддя: