П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/18747/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Пасічник Олени Вячеславівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року, прийняте у складі суду судді Свиди Л.І. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення позивача з військової служби на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Пасічник Олена Вячеславівна звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач має право на звільнення з військової служби на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4, абз. 13 п. З ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками, оскільки відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Зокрема, щодо посилань на наявність у позивача брата, апелянт наголошує, що суд не звернув уваги на те, що він мешкає окремо, має вади зі здоров`ям та також військовозобов`язаним. Апелянт також звергає увагу, що будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на державній службі, брат позивача у будь-який момент може бути мобілізований.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є військовослужбовцем та подав до Військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4, абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
До зазначеного рапорту позивачем було додано нотаріально завірені копії документів, які підтверджують наявність родинних зв`язків, докази потреби у постійному догляді за батьками, а саме: паспорта та картки платника податків позивача, свідоцтва про народження позивача, паспорта та картки платника податків батька та матері позивача, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 28.02.2023 року серії 12 ААГ №452350 про встановлення батькові позивача ІІ групи інвалідності безтерміново, пенсійного посвідчення батька, висновку №632 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 09.05.2025 року, про те, що ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, виписки з медичної картки №6890 батька позивача, довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_3 від 18.04.2023 року серії 12 ААГ №455686 про встановлення матері позивача ІІ групи інвалідності безтерміново, висновку №493 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 15.04.2025 року про те, що ОСОБА_3 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи, пенсійного посвідчення матері позивача, виписки із медичної картки №5385 матері позивача, свідоцтва про шлюб батьків позивача, паспорта та копії картки платника податків брата позивача, свідоцтва про народження брата позивача, витягу з реєстру Чорноморської територіальної громади від 19.05.2025 року №2025/006570718, довідки Одеської митниці Державної митної служби України про те, що брат позивача перебуває на державній службі в Одеській митниці та працює з 01.07.2021 року по теперішній час, на посаді старшого державного інспектора відділу митного оформлення №4 митного поста «Чорноморськ» Одеської митниці, акт проведення обстеження сім`ї №882, виданий Управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області 16.07.2024 року, довідки №09 від 03.02.2025 року та акту від 03.02.2025 року про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мешкають за адресою АДРЕСА_1 , акту, виданого Бурлачобалківською сільською адміністрацією 13.05.2025 року про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мешкають за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 мешкав за даною адресою з 20.12.2022 року по 01.11.2024 року, довідки №547 про отримання компенсації, виданої Управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області 25.07.2024 року, згідно якої ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціальної політики Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та, відповідно до Закону України «Про соціальні послуги», отримує компенсацію фізичним особам за надання соціальних послуг з догляду на непрофесійній основі з 01.07.2024 року по 11.06.2025 року, догляд здійснює за ОСОБА_2 ; нотаріальну заяву №236 від 17.04.2025 року про те, що ОСОБА_2 вибирає для свого догляду свого сина - ОСОБА_4 ; нотаріальну заяву №234 від 16.04.2025 року про те, що ОСОБА_3 вибирає для свого догляду ОСОБА_4 .
За результатами розгляду поданого позивачем рапорту та документів на підтвердження сімейних обставин Військовою частиною НОМЕР_1 у його задоволенні відмовлено, оскільки позивачем не надано акту обстеження сімейного стану, що підтверджував би відсутність у батьків інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, або документів про те, що інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновками медико-соціальної експертної комісії, або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішення експертної команди з повсякденного функціонування особи. За висновками відповідача, надані документи свідчать про наявність у батьків позивача сина, щодо якого відсутня інформація про неможливість здійснення ним догляду за батьками. Крім того, відповідач дійшов виснвоку, що позивач не міг фактично надавати послуги з догляду на непрофесійній основі батькам, оскільки з 22.02.2022 року перебуває на військовій службі.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не звільнення його з військової служби, позивач звернувся до суду із відповідним адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача є брат – ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та щодо нього позивачем не подано документів про те, що його брат потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії, або висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно положень статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово було продовжено.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено зокрема такий вид військової служби, як військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Пунктом 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
При цьому підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період звільняються на підставах ч.4 ст. 26 Закону №2232 та з огляду на період застосування: у мирний час (пункт 1), під час дії особливого періоду (крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану) (пункт 2); під час проведення мобілізації та дії воєнного стану (пункт 3).
Відповідно до положень ч.12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Отже, підставою для звільнення військовослужбовців з військової служби на період дії воєнного стану є зокрема необхідність здійснення постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи. При цьому необхідність постійного догляду повинна підтверджуватися відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, для звільнення позивача з цих підстав має бути необхідна одночасна сукупність належним чином підтверджених наступних обставин: 
- наявність у військовослужбовця когось із його батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи; 
- така особа повинна потребувати постійного догляду; 
- у такої особи мають бути відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення цієї особи самі повинні потребувати постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії, або висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Між тим, як вбачається з матеріалів справи, у позивача є брат – ОСОБА_5 , який є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та щодо нього позивачем не подано документів про те, що його брат потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії, або висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Колегія суддів приймає до уваги наданий позивачем до суду першої інстанції висновок ЛКК від 03 червня 2025 року №53, відповідно до якого ОСОБА_5 потребує постійного догляду. Водночас, суд звертає увагу, що вказаного висновку не існувало ані на момент подання позивачем відповідного рапорту, ані на момент відмови у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби.
За таких обставин, наявність вказаного висновку може бути підставою для прийняття рішення про звільнення з військової служби у випадку повторного звернення позивача із відповідним рапортом разом із вказаним висновком, однак жодним чином не свідчить про протиправність бездіяльності відповідача у межах спірних правовідносин.
Стосовно інших повідомлених суду причин, а саме перебування ОСОБА_5 на державній службі, потенційну можливість його мобілізації, колегія суддів вважає, що вони не свідчать про об`єктивну неможливість здійснення постійного догляду за батьками брата позивача. При цьому, положення абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містять інших причин не можливості догляду за батьками членами сім`ї, а потреба в сторонньому догляді в даному випадку за братом позивача, має підтверджуватися виключно висновком медико-соціальної експертної комісії, чи висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, чи рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що станом на час розгляду відповідачем рапорту позивача та прийняття рішення по його суті, законодавство чітко вимагало наявності такої умови для звільнення, як відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, за винятком неможливості здійснення такого догляду, що підтверджується певним колом документів. Водночас позивачем таких документів додано не було та про наявність в його випадку таких обставин не зазначалося, а тому відповідач правомірно відмовив у звільненні позивача з військової служби.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Пасічник Олени Вячеславівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 грудня 2025 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька