ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/542/18	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Павленко Н.А.,
Таран С.В.,
секретар судового засідання - Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:
від прокуратури: Тунік В.М., за посвідченням;
від РВ ФДМУ: не з`явився;
від ТОВ «Морський клуб ТЦФ»: не з`явився;
від ДП «АМПУ»: Орєшкова Н.В., у порядку самопредставництва;
від ОСОБА_1 : не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду Одеської області
від 14 січня 2026 року (повний текст складено 14.01.2026) про відмову у перегляді за нововиявленими обставинами рішення
у справі № 916/542/18
за позовом Заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ"
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України"
про стягнення 1 438 952,58 грн, розірвання договору оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути майно
та 
за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: фізичної особи: ОСОБА_1 
до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ"; Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях; Прокуратури Одеської області
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" 
про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину

суддя суду першої інстанції: Литвинова В.В.
місце винесення ухвали: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області
Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.
В судовому засіданні 01.04.2026, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2018 заступник прокурора Одеської області (далі - прокурор, позивач) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (на теперішній час - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях) (далі також - РВ ФДМУ, Фонд держмайна) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яхт клуб "Одеса-2009" (на теперішній час - Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ") (далі також - ТОВ "Морський клуб ТЦФ", відповідач, Товариство), в якому просив:
- стягнути з відповідача на користь державного бюджету України заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 20.09.2005 у розмірі 1 162 880,45 грн та пеню у розмірі 276 072,13 грн;
- розірвати договір оренди державного нерухомого майна, укладений 20.09.2005 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Яхт клуб "Одеса-2009";
- зобов`язати відповідача повернути державі в особі позивача передане у строкове платне користування за договором оренди від 20.09.2005 державне нерухоме майно, а саме: 54/1000 комплексу будівель морського вокзалу: літ. "Б": 81 - малий елінг, 96 - великий елінг, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 97, 98, 99, 100 - рундуки на першому поверсі, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 - рундуки на другому поверсі, 16 - магазин, 20- склад магазину, 41,42 - вмивальня, 43, 44, 45, 48, 49 - душова, 50, 46, 47 - туалети; 38 - кладова, 34, 24 - диспетчерські, 15, 16, 17, 25 - офіс, 23 - коридор, 26, 27, 28 - приміщення, 12 - кімната для переговорів, 13 - кухня, 11 - кают-компанія, 18, 22 - вмивальня, 19, 21 - туалети, 20 - ванна, загальною площею 2084,8 кв.м; 54/1000 холу - 8, площею 4,96 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди державного нерухомого майна від 20.09.2005 (з урахуванням змін) щодо своєчасного та повного перерахування орендної плати за період з березня місяця 2016 року по лютий місяць 2018 року.
В подальшому до суду першої інстанції від ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору (далі також - ОСОБА_1., третя особа із самостійними вимогами), надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ", Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях і прокуратури Одеської області, в якій він (з урахуванням заяви про зміну предмету позову) просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до заявленої прокурором в інтересах Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" за договором оренди від 20.09.2005 у загальному розмірі 1 438 952,58 грн, з яких: 1 162 880,45 грн основного боргу та 276 072,13 грн пені.
В обґрунтування зазначеного позову ОСОБА_1 посилався на порушення своїх корпоративних прав внаслідок укладення між сторонами в усній формі договору про внесення змін до договору оренди від 20.09.2005 та у зв`язку з відсутністю повноважень у директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" на укладання цієї угоди.
Господарськими судами справа розглядалася неодноразово. 
Постановою Верховного Суду від 30.01.2024 скасовано постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 04.10.2023 і рішення Господарського суду Одеської області від 31.05.2023 у справі № 916/542/18 (в частині вирішення позову прокурора), а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Останнім рішенням Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у справі №916/542/18 (суддя Нікітенко С.В.) позов заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" на користь Державного бюджету України заборгованість за договором оренди нерухомого майна від 20.09.2005 у розмірі 1 162 880,45 грн та пеню у розмірі 276 072,13 грн; розірвано договір оренди державного нерухомого майна, укладений 20.09.2005 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області і Товариством з обмеженою відповідальністю "Яхт клуб "Одеса-2009"; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" повернути державі в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях передане у строкове платне користування за договором оренди від 20.09.2005 державне нерухоме майно, а саме: 54/1000 комплексу будівель морського вокзалу: літ. "Б": 81 - малий елінг, 96 - великий елінг, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 97, 98, 99, 100 - рундуки на першому поверсі, 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 - рундуки на другому поверсі, 16 - магазин, 20- склад магазину, 41, 42 - вмивальня, 43, 44, 45, 48, 49 - душова, 50, 46, 47 - туалети; 38 - кладова, 34, 24 - диспетчерські, 15, 16, 17, 25 - офіс, 23 - коридор, 26, 27, 28 - приміщення, 12 - кімната для переговорів, 13 - кухня, 11 - кают-компанія, 18, 22 - вмивальня, 19, 21 - туалети, 20 - ванна, загальною площею 2084,8 кв.м; 54/1000 холу - 8, площею 4,96 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" на користь Одеської обласної прокуратури суму судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 25108,29 грн, суму судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг у розмірі 75324,88 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору за подання касаційних скарг у розмірі 100433,18 грн.
Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у справі №916/542/18 та відмовити у задоволенні позову прокурора.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Поліщук Л.В., Савицького Я.Ф. від 16.06.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у справі №916/542/18 - без змін.
У своїх рішеннях господарськими судами був встановлений факт укладення 20.09.2005 між РВ ФДМУ (орендодавець) і ТОВ "Морський клуб ТЦФ", правонаступником якого є ТОВ "Морський клуб ТЦФ" (орендар), договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно, що не є цілісним майновим комплексом (об`єкт оренди), перелік якого наведений вище. Вказане майно перебуває на балансі Державного підприємства "Одеський морський торговельний порт" (далі - ДП "Одеський морський торговельний порт"), та розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6.
Відповідно до п. 1.2 договору оренди згідно з незалежною оцінкою, проведеною ТОВ "Інюг Експертиза", вартість об`єкта оренди станом на 14.07.2005 становить 1 563 000,00 грн.
Орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі майна. Обчислення строку договору починається з моменту підписання сторонами акта приймання передачі. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на нього. Власником об`єкта оренди залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди. Об`єкт оренди залишається на балансі ДП "Одеський морський торговельний порт" із зазначенням того, що цей об`єкт є орендованим (п. п. 2.1, 2.2, 2.4 договору оренди).
Згідно з п. 2.3 договору оренди передача об`єкта оренди в оренду здійснюється за станом та вартістю, визначеними згідно з незалежною оцінкою вартості об`єкта оренди, що була проведена ТОВ "Інюг Експертиза". Вартість об`єкта оренди станом на 14.07.2005 становить 1 563 000,00 грн.
Пунктом 3.1 договору оренди встановлено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 04.10.1995 № 786 зі змінами, внесеними постановою КМУ від 19.01.2000 № 75, і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку (липень 2005 року) - 13 064,08 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.
У п. п. 3.2-3.4, 3.6, 3.7 договору оренди сторони досягли згоди, що орендна плата за перший місяць оренди - вересень 2005 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць (липень 2005 року) на індекси інфляції серпня, вересня 2005 року. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Орендна плата перераховується орендарем до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% і 30% щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним місяцем. Одночасно копії платіжних доручень на перерахування орендної плати до Державного бюджету 70% і 30% балансоутримувачу надсилається орендарем орендодавцеві. Розмір орендної плати підлягає перерахунку на вимогу однієї із сторін у разі змін чинного законодавства, Методики її розрахунку, змін цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України. Якщо орендар протягом 3 місяців підряд не вносить орендну плату, орендодавець має право ставити питання про розірвання цього договору оренди у судовому порядку та повернення об`єкта оренди.
Відповідно до п. 3.8 договору оренди орендна плата, перерахована несвоєчасно та не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до Державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному п. 3.4 договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
За умовами п. 5.2 договору оренди орендар зобов`язується своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату.
У п. 9.3 договору оренди сторони досягли згоди, що орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків, зокрема у разі нездійснення орендарем страхування об`єкта оренди відповідно до вимог п. 5.5 договору на весь термін договору, затримання сплати орендної плати протягом 3-х місяців підряд.
Цей договір укладено терміном до 20.09.2012 та діє з моменту його підписання сторонами. Умови цього договору зберігають силу протягом всього терміну його дії, в тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством встановлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов`язань. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, договір вважається поновленим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором за умови погодження Міністерства транспорту та зв`язку України (п. п. 10.1, 10.2, 10.9 договору оренди).
На виконання умов договору оренди, РВ ФДМУ, ТОВ "Морський клуб ТЦФ" і ДП "Одеський морський торговельний порт" підписали акт приймання-передачі державного нерухомого майна, за яким орендодавець передав, а орендар - прийняв в строкове платне користування об`єкт оренди.
05.03.2009 між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору оренди від 20.09.2005, яким змінено його преамбулу та викладено у новій редакції його п. п. 3.1, 3.2, 12.2, а саме: "3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 (зі змінами та доповненнями, внесеними постановою КМУ від 27.12.2006 № 1846) і становить без врахуванням ПДВ за місяць розрахунку грудень 2006 року 22 627,00 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. 3.2. Орендна плата за поточний місяць оренди визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць оренди на індекс інфляції поточного місяця включно. 12.2. До цього договору додаються: розрахунок орендної плати від 05.03.2009, а попередній розрахунок орендної плати вважати таким, що втратив чинність; акт приймання-передачі від 05.03.2009, а попередній акт приймання-передачі вважати таким, що втратив чинність".
Разом із підписанням договору від 05.03.2009 про внесення змін до договору оренди від 20.09.2005 сторони погодили та затвердили розрахунок плати за оренду державного нерухомого майна, відповідно до якого погоджено орендну ставку у розмірі 15%.
Договором від 06.07.2010 про внесення змін до договору оренди від 20.09.2005 змінено преамбулу договору, викладено окремі пункти останнього у іншій редакції, у тому числі п. 10.1, згідно з яким продовжено дію договору до 06.07.2015, а договором від 13.06.2013 про внесення змін до договору оренди від 20.09.2005 (обліковий номер 20984009534) погоджено зміну балансоутримувача з ДП "Одеський морський торговельний порт" на його правонаступника в частині майна, прав та обов`язків відповідно до розподільчого балансу - ДП "Адміністрація морських портів України".
06.11.2013 між РВ ФДМУ і ТОВ "Яхт-клуб "Одеса-2009" було укладено договір про внесення змін до договору оренди від 20.09.2005 (обліковий номер договору 2098409534), відповідно до якого п. п. 1.1, 1.2, 2.3, 2.4, 3.1, 12.2 договору оренди викладено в іншій редакції, зокрема: "1.1. Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, що не є цілісним майновим комплексом (об`єкт оренди), а саме: частину комплексу будівель морського вокзалу: у літ. "Б": 96 - великий елінг; 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 97, 98, 99, 100 - рундуки на першому поверсі; 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 - рундуки на другому поверсі: 41, 42 - вмивальня; 43, 44, 45, 48, 49 - душова; 46, 47, 50 - туалети; 38 - кладова; 24,34 - диспетчерські; 15, 16, 17, 25 - офіс; 27 - приміщення: 18, 22 - вмивальні; 19, 21 - туалети; 20 - ванна, загальною площею 1457,5 кв.м; 54/1000 частин холу - 8, що перебувають на балансі ДП "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту (балансоутримувач), розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6. Об`єкт оренди належить державі в особі Верховної Ради України на підставі свідоцтва про право власності (серія ЯЯЯ № 061660), виданого 07.06.2005 виконавчим комітетом Одеської міської ради; право власності зареєстроване 09.04.2013 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 737979, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 46475451101, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2704796, виданим 20.04.2013 реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. 1.2. Згідно з незалежною оцінкою вартості об`єкта оренди, що була проведена ТОВ "Інюг Експертиза", вартість об`єкта оренди станом на 14.07.2005 становить: 1 093 821,77 грн; 2.3. Передача об`єкта оренди в оренду здійснюється станом та за вартістю, визначеними згідно з незалежною оцінкою вартості об`єкта оренди, що була проведена ТОВ "Інюг Експертиза", вартість об`єкта оренди станом на 14.07.2005 становить: 1 093 821,77 грн; 3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 (зі змінами та доповненнями) і становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку - серпень 2013 року: 28 696,41 грн. Орендна плата за місяць оренди листопад 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за місяць серпень 2013 року на індекс інфляції вересня 2013 року, жовтня 2013 року та листопада 2013 року. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством; 12.2. До цього договору додаються: розрахунок орендної плати від 06.11.2013. Розрахунок орендної плати від 05.03.2009 вважати таким, що втратив чинність; акт приймання-передачі від 06.11.2013. Акт приймання-передачі від 05.03.2009 вважати таким, що втратив чинність".
На виконання умов договору про внесення змін до договору від 06.11.2013 були підписані такі акти приймання-передачі:
- від 06.11.2013, за яким орендар (ТОВ "Яхт-клуб "Одеса-2009") передає, а балансоутримувач (ДП "Адміністрація морських портів України") приймає у подальше господарське відання державне нерухоме майно: 23 - коридор площею 20,4 кв.м, 26, 28 - приміщення площею 37,4 кв.м, 11 - кают-компанія площею 98,2 кв.м, 12 - кімната для переговорів площею 48,6 кв.м, 13 - кухня площею 17,5 кв.м, 16 - магазин площею 35,8 кв.м, 20 - склад магазину площею 26,2 кв.м, малий елінг (літ. Б) площею 343,2 кв.м, загальною площею 627,3 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6;
- від 06.11.2013, на підставі якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, що не є цілісним майновим комплексом (об`єкт оренди), а саме: частину комплексу будівель морського вокзалу: у літ. "Б": 96 - великий елінг площею 952 кв.м; 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 97, 98, 99, 100 - рундуки на першому поверсі площею 193,3 кв.м; 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 - рундуки на другому поверсі площею 92,2 кв.м; 41, 42 - вмивальня площею 29,1 кв.м; 43, 44, 45, 48, 49 - душова площею 10 кв.м; 50, 46, 47 - туалети площею 7,9 кв.м; 38 - кладова площею 15,5 кв.м; 34, 24 - диспетчерські площею 48,5 кв.м; 15, 16, 17, 25 - офіс площею 86,8 кв.м; 27 - приміщення площею 14,9 кв.м; 18, 22 - вмивальня площею 2,7 кв.м; 19, 21 - туалети площею 2,3 кв.м; 20 - ванна площею 2,3 кв.м, загальною площею 1457,5 кв.м, 54/1000 частин холу - 8, що перебувають на балансі ДП "Адміністрація морських портів України", розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6.
Згідно з договором від 04.09.2014 про внесення змін до договору оренди від 20.09.2005 (обліковий номер договору 2098409534) п. п. 3.1, 3.2 вказаного договору викладено у іншій редакції: "3.1. Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМУ від 04.10.1995 № 786 (зі змінами та доповненнями) і становить без врахуванням ПДВ: за базовий місяць розрахунку - серпень 2011 року: 41 515,36 грн; за базовий місяць розрахунку - жовтень 2013 року: 29 153,27 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством. 3.2. Орендна плата за місяць оренди листопад 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за місяць жовтень 2013 року на індекс інфляції листопада 2013 року".
Відповідно до акта приймання-передачі (повернення) майна від 29.09.2014 до договору оренди від 20.09.2005 (обліковий номер договору 2098409534) орендар (ТОВ "Яхт-клуб "Одеса-2009") передає, а балансоутримувач (ДП "Адміністрація морських портів України") приймає у подальше господарське відання державне нерухоме майно: частину комплексу будівель морському вокзалу: у літ "Б": 96 - великий елінг; 83, 84, 85, 86 , 87, 88, 89, 90, 91, 92, 97, 98, 99, 100 - рундуки на першому поверсі; 52, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62 - рундуки на другому поверсі; 41, 42 - вмивальня; 43, 44, 45, 48, 49 - душова; 46, 47, 50 - туалети; 38 - кладова; 24, 34 - диспетчерські; 27 - приміщення; 18, 22 - вмивальні; 19, 21 - туалети; 20 - ванна, загальною площею 1370,70 кв.м; 54/1000 частин холу - 8 (4,96 кв.м), розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6; частину комплексу будівель морського вокзалу: у літ "Б": 15, 16, 17, 25 - офіс, загальною площею 86,8 кв.м, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6. У цьому акті зазначено, що з моменту його підписання сторони не мають жодних претензій щодо складу та стану майна, зазначеного у п. 1 акта, а також взаємних розрахунків за його платне використання.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.12.2015 у справі №916/4494/15, яке набрало законної сили, задоволено позов засновника ТОВ "Яхт-клуб "Одеса-2009" ОСОБА_1 . Визнано договір оренди від 20.09.2005 (обліковий номер 2098409534) поновленим на строк і умовах, передбачених ним із дати набрання судовим рішенням законної сили. Зобов`язано РВ ФДМУ здійснити передачу майна на підставі акта приймання-передачі згідно з договором оренди від 20.09.2005 (обліковий номер 2098409534).
12.02.2016 РВ ФДМУ листом № 11-05-00673 повідомило директора ТОВ "Яхт Клуб "Одеса-2009" про те, що на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15 надає на підписання три примірники актів приймання-передачі майна до договору оренди та про те, що вказаний договір, який поновлено зазначеним рішенням суду, необхідно привести у відповідність до вимог чинного законодавства.
01.03.2016 між РВ ФДМУ і ТОВ "Яхт Клуб "Одеса-2009" підписано акт приймання-передачі державного майна, що перебуває на балансі ДП "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) до договору про внесення змін до договору оренди від 20.09.2005.
Суди встановили, що у матеріалах справи також наявний договір добровільного страхування майна юридичних осіб від 20.07.2016, який свідчить, що ТОВ "Яхт Клуб "Одеса-2009" застрахувало у Приватного акціонерного товариства Страховій компанії "ПЗУ Україна" майнові інтереси з 21.07.2016 до 20.07.2017 відповідно до визначеного переліку такого майна за місцем страхування: м. Одеса, вул. Приморська, 6 на загальну суму 1 563 000,00 грн, що встановлено на підставі акта приймання-передачі до договору оренди від 20.09.2005. Вигодонабувач в особі ДП "Адміністрація морських портів України" на підставі договору оренди від 20.09.2005.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2018 у справі № 916/4494/15 роз`яснено ОСОБА_1 , що договір оренди від 20.09.2005 (обліковий номер 2098409534) визнано поновленим із дати набрання судовим рішенням законної сили, а саме: 04.01.2016 на умовах договору оренди від 20.09.2005 та, що поновлений рішенням суду від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15 договір оренди від 20.09.2005 укладено між РВ ФДМУ і ТОВ з іноземними інвестиціями "Морський клуб ТЦФ", правонаступником якого є ТОВ "Яхт-клуб "Одеса-2009".
04.01.2016, на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15, місцевим господарським судом видано відповідний наказ.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13.03.2019 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання наказу Господарського суду Одеської області № 916/4494/15 від 04.01.2016.
22.05.2019 державним виконавцем прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.07.2019 у справі №916/4494/15, залишеною без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.09.2019, задоволено скаргу ТОВ з іноземними інвестиціями "Морський клуб ТЦФ" в особі ОСОБА_1 на дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у виконавчому провадженні НОМЕР_1 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Одеської області від 04.01.2016 у справі № 916/4494/15; скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, винесену 22.05.2019.
Постановою державного виконавця від 30.09.2019 відновлено виконавче провадження № НОМЕР_1 із виконання наказу Господарського суду Одеської області від 04.01.2016 у справі № 916/4494/15.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 у справі № 916/4494/15 за заявою РВ ФДМУ визнано наказ Господарського суду Одеської області від 04.01.2016 у справі № 916/4494/15 таким, що не підлягає виконанню. 
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.12.2019, яка набрала законної сили, скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.10.2019 у справі №916/4494/15 та відмовлено у задоволенні заяви РВ ФДМУ про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню. У постанові суду апеляційної інстанції зазначено, що регіональним відділенням не виконано обов`язок передати майно на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2015 у справі №916/4494/15. 
Державним виконавцем було прийнято постанову від 10.09.2020, якою відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання дублікату наказу Господарського суду Одеської області № 916/4494/15 від 04.01.2016.
РВ ФДМУ листом від 21.09.2020 № 11-06-04086 повідомило ТОВ "Морський клуб ТЦФ", Одеську філію ДП "Адміністрація морських портів України", державного виконавця про організацію 24.09.2020 підписання акта приймання-передачі державного нерухомого майна, що перебуває на балансі ДП "Адміністрація морських портів України" до договору оренди від 20.09.2005.
Акт приймання-передачі державного нерухомого майна в оренду від 30.09.2020 підписано орендодавцем і орендарем, скріплено їх печатками.
06.11.2020 державний виконавець прийняв постанову про закриття виконавчого провадження з виконання наказу № 916/4494/15 від 04.01.2016.
У акті обстеження об`єктів Одеської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту), які знаходяться у користуванні ТОВ "Яхт Клуб "Одеса-2009" відповідно до договору оренди від 20.09.2005, складеному та підписаному уповноваженими особами адміністрації Одеського морського порту, РВ ФДМУ, директором ТОВ "Яхт Клуб "Одеса-2009", вказано, що за результатами огляду встановлено, що зазначені у акті приміщення використовуються Товариством в повному обсязі для здійснення своєї діяльності. При цьому, у акті не вказано дати та місця його складання.
Судами встановлено також, що у матеріалах справи наявний акт обстеження об`єктів Одеської філії ДП "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту), які знаходяться у користуванні ТОВ "Морський клуб ТЦФ" відповідно до договору оренди від 20.09.2005, складений 23.10.2019 та підписаний уповноваженими особами адміністрації Одеського морського порту і РВ ФДМУ, в якому зазначено, що 23.10.2019 проведено огляд зазначених у акті приміщень; за результатами огляду встановлено, що об`єкти є переданими відповідно до акта приймання передачі від 01.03.2016 на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15; зазначені приміщення є зачиненими, ключі знаходяться в орендаря, на письмові звернення щодо надання дублікатів ключів орендар не реагує, об`єкт використовується Товариством в повному обсязі для здійснення своєї діяльності.
Таким чином, задовольняючи позовні вимоги у даній справі - №916/542/18, суди першої та апеляційної інстанцій встановили та виходили з доведеності факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором оренди державного нерухомого майна від 20.09.2005 через систематичне невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" обов`язку щодо внесення орендної плати, що зумовило правомірність заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості, розірвання вказаного договору та зобов`язання повернути об`єкт оренди.
Ухвалою Верховного Суду від 02.09.2025 було закрито касаційне провадження за касаційною скаргою фізичної особи ОСОБА_1 на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 та рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у справі №916/542/18.
11.12.2025 від ОСОБА_1 (далі також - заявник) до Господарського суду Одеської області надійшла заява (вх.№2-1948/25) про перегляд судового рішення від 21.11.2024 у справі № 916/542/18 у зв`язку із нововиявленими обставинами на підставі п. 1 ч. 2 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України. 
Обґрунтовуючи дану заяву, ОСОБА_1 зазначає, що з ухвали Верховного Суду від 02.09.2025 у справі № 916/542/18 йому стало відомо про існування нововиявлених обставин:
- поновлення договору оренди нерухомого майна від 20.09.2005, укладеного між РВ ФДМУ по Одеській області та ТОВ „Морський клуб ТЦФ", який є правонаступником ТОВ "ЯХТ КЛУБ "Одеса- 2009", з дати набрання законної сили судовим рішенням від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15
- існування акту приймання-передачі державного майна від 29.09.2014 року та оформлення акту приймання-передачі (30.09.2020) і наявність офіційних листів РВ ФДМУ (№11-06-02906 від 17.07.2020, №11-06-05563 від 04.12.2020, №11-07-03028 від 28.07.2021), які підтверджують факт повернення майна Регіональному відділенню ФДМУ;
- невиконання рішення №916/4494/15, що встановлено у справі у справі №916/2607/18.
ОСОБА_1 вважає, що рішення у справі №916/4494/15 та акти ФДМУ мають преюдиційне значення для справи №916/542/18 та прямо впливають на спір у даній справі, оскільки вищезазначені обставини суд першої та апеляційної інстанції не досліджували; вони спростовують висновки про наявність боргу, доводять чинність оренди, повністю змінюють юридичну картину справи №916/542/18.
Враховуючи вказане, за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 просить суд скасувати рішення від 21.11.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.06.2025 в частині позову прокурора.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/542/18 (суддя Литвинова В.В.) відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх.№2-1948/25 від 11.12.2025) про перегляд за нововиявленими обставинами рішення у справі №916/542/18. Рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у справі №916/542/18 залишено в силі.
Відмовляючи у задоволенні відповідної заяви, місцевий господарський суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не довів наявності нововиявлених обставин у справі №916/542/18.
При цьому, суд першої інстанції виходив зі встановлення фактів того, що заявлені ОСОБА_1 як нові обставини були відомі всім учасникам процесу та про них неодноразово самим заявником та ТОВ „Морський клуб ТЦФ" під час розгляду справи №916/542/18 заявлялося в суді.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/542/18 скасувати та направити заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на новий розгляд до суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що ключовою нововиявленою обставиною є відсутність встановленого судом факту існування актів приймання-передачі майна станом на 29.09.2014, що є базовою правовою підставою для висновків суду у справі. Без встановлення факту чи існували акти приймання-передачі майна станом на 29.09.2014 неможливо зробити правомірний висновок щодо правових підстав користування та володіння майном. Проте, суд фактично ухилився від перевірки відповідності заявлених обставин критеріям ст. 320 Господарського процесуального кодексу України. 
ОСОБА_1 наполягає на тому, що суд першої інстанції помилково ототожнив нововиявлені обставини з переоцінкою доказів, тоді як заявником було поставлено питання про встановлення факту, який взагалі не досліджувався судом. 
Таким чином, на переконання третьої особи із самостійними вимогами, оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з істотним порушенням норм процесуального права, без встановлення ключових обставин справи та без належної мотивації.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/542/18; продовжено розгляд вказаної апеляційної скарги на розумний строк та призначено її до розгляду на 01.04.2026 о 14:00 год. Також даною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу та роз`яснено останнім про їх право у вказаний строк подати до суду заяви чи клопотання процесуального характеру.
18.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ДП "Адміністрація морських портів України" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ДП «АМПУ» не погоджується з доводами останньої, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим просить залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
ДП «АМПУ» вказує, що заява ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами суперечить ч. 4 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, оскільки він фактично просить суд переоцінити докази, які вже були оцінені судом у процесі розгляду справи; позиція третьої особи фактично зводиться до його незгоди із встановленими судами обставинами, зробленими висновками, прийнятими судовими рішеннями та є намагання їх перегляду у порядку, що не відповідає чинному законодавству.
Так, за твердженням ДП «АМПУ» Верховний суд, передаючи справу на розгляд до суду І інстанції в постанові від 30.01.2024 у справі №916/542/18 зазначив: « 3.13. Зважаючи на викладене, для правильного вирішення спору у цій справі необхідним, окрім встановлення обставин користування відповідачем орендованим майном у спірний період, що, як уже зазначалося, у наведеному випадку, не підлягає повторному доведенню з огляду на положення статті 75 Господарського процесуального кодексу України, є надання судом належної правової оцінки обставинам виконання/невиконання відповідачем умов спірного договору щодо внесення плати за ним у спірному періоді, а також здійснення оцінки проведеного прокурором і позивачем нарахування заборгованості відповідача за заявлений період з урахуванням пені, встановлення його обґрунтованості/необґрунтованості, а також з`ясування та встановлення відповідних обставин щодо чинності договору, про розірвання якого заявлено позов, що в силу вимог статті 300 Господарського процесуального кодексу України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.». Постанова Верховного суду від 30.01.2024 в цій частині ОСОБА_1 не оскаржувалася та відповідно судами не переглядалася.
Таким чином, до предмету доказування відповідно до висновків Верховного суду входить: обставина користування відповідачем орендованим майном (доведений факт, який не потребував повторного встановлення), обставина виконання/невиконання відповідачем умов спірного договору щодо внесення плати за ним у спірному періоді, перевірка судом правильності нарахування заборгованості відповідача за заявлений період з урахуванням пені, встановлення його обґрунтованості/необґрунтованості, з`ясування та встановлення відповідних обставин щодо чинності договору.
При новому розгляді справи зазначені вказівки Верховного суду суди І та ІІ інстанції виконали. Натомість, ОСОБА_1 просить визнати наявність нововиявлених обставин: існування акту приймання-передачі державного майна від 29.09.2014 року та оформлення акту приймання-передачі (30.09.2020) і наявність офіційних листів РВ ФДМУ (№ 11-06-02906 від 17.07.2020, № 11-06-05563 від 04.12.2020, № 11-07-03028 від 28.07.2021), які підтверджують факт повернення майна чи містять інформацію, що суперечить висновкам суду. В разі необхідності просить витребувати у РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській області та АМПУ копії актів приймання-передачі (особливо актів 29.09.2014 та 30.09.2020), службових листів, наказів, журналів обліку та інших документів, що підтверджують фактичну дату передачі/припинення користування майном.
Зазначені обставини фактично стосуються факту користування відповідачем орендованим майном у спірний період. Однак, за висновком Верховного суду, враховуючи наявні в матеріалах справи численні докази (судові рішення, що набрали законної сили, заяви самого Відповідача як в судових засіданнях, так і в письмових доказах), це доведений факт, який не потребував повторного встановлення при ухваленні рішення.
Обставина невиконання відповідачем умов спірного договору щодо внесення плати за ним у спірному періоді не оспорюється, іншого ані Третьою стороною, ані відповідачем не доведено. Зауваження щодо правильності нарахування заборгованості відповідача за заявлений період з урахуванням пені, контррозрахунок заявлених до стягнення сум ані Третьою стороною, ані відповідачем не надавалися.
Численними судовими рішеннями в інших судових справах №916/2536/16, №916/3089/16, №916/342/17, №916/3245/17, № 916/1743/18, №916/1932/21, №916/1570/17, №916/2084/17 встановлені такі факти: факт передачі 01.03.2016 орендованого майна за договором оренди Товариству, факт виконання рішення у справі №916/4494/15, факт знаходження в користуванні за договором оренди у Товариства майна, факт правомірності визначення розміру орендної плати за договором оренди, факт нездійснення Товариством орендних платежів за спірний період, в т.ч. з березня 2016 по лютий 2018, факт відсутності договору страхування майна та ін., яким в подальшому була надана відповідна правова оцінка судами, що призвело до задоволення позовів проти Товариства.
Рішенням Господарського суду Одеської області у справі №916/4494/15 від 14.12.2015: задоволено позов ОСОБА_1 , договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладений 20.09.2005 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (нині - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях) як Орендодавцем та ТОВ «Морський клуб ТЦФ» (реєстраційний номер Адміністрації ДФ-28) (далі - Договір), визнано поновленим на строк і на умовах, передбачених договором з дати набрання судовим рішенням законної сили (рішення набрало законної сили 04.01.2016), зобов`язано РВ ФДМУ здійснити передачу майна на підставі акту прийому-передачі згідно Договору.
Рішення у справі №916/4494/15 від 14.12.2015 стосується саме поновлення Договору оренди. ОСОБА_1 , Орендарем вимоги щодо внесення до нього будь-яких змін, зобов`язання укладання/підписання нового договору або додаткових угод до Договору, зобов`язання проведення оцінки майна, перегляду орендної плати та т.ін. не ставилися в позові та не розглядалися судом. Визнання судом Договору поновленим не потребує вчинення будь-яких дій від учасників справи.
Отже, судом було з`ясовано та встановлено з урахуванням рішення у справі №916/4494/15 та умов договору оренди відповідні обставини щодо чинності договору та строку його дії.
23.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від ТОВ «Морський клуб ТЦФ» також надійшов відзив на апеляційну скаргу У вказаному відзиві відповідач не заперечує проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Крім того, також 23.02.2026 ТОВ «Морський клуб ТЦФ» заперечення на відзив ДП «АМПУ» на апеляційну скаргу та клопотання про витребування доказів виконання рішення Господарського суду Одеської області у справі №916/4494/15.
Аналогічно 23.02.2026 заперечення на відзив ДП «АМПУ» на апеляційну скаргу був наданий суду ОСОБА_1 .
Крім того, апелянтом було надано суду письмові пояснення; клопотання про витребування доказів у ДП «АМПУ» (в особі Одеської філії), а саме: акти приймання-передачі майна, що виконували рішення суду у справі №916/4494/15, документи балансоутримувача щодо прийняття майна, службову переписку щодо передачі/повернення майна. Водночас, у РВ ФДМУ апелянт просить витребувати акти приймання-передачі майна за договором оренди; документи, що підтверджують виконання рішення суду у справі №916/4494/15; накази, листи, журнали обліку щодо передачі майна. ОСОБА_1 просить витребувані докази долучити до матеріалів справи та надати їм належну правову оцінку.
Водночас, ОСОБА_1 надано суду клопотання про розгляд справи без його особистої участі.
Щодо клопотань ТОВ «Морський клуб ТЦФ» та ОСОБА_1 про витребування доказів, судова колегія зазначає наступне.
За приписами ч. 2 ст. 325 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що справа за заявою про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що порядок подання доказів унормовано ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, відповідно якої учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду першої інстанції; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується (крім клопотання про витребування судом групи однотипних документів як доказів); 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
Матеріалами даної справи підтверджується, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами заявлялось аналогічне клопотання про витребування зазначених доказів, у задоволенні якого судом першої інстанції відмовлено, оскільки заявник в порушення вимог ст. 81 Господарського процесуального кодексу України не зазначив обставини, які можуть підтвердити ці докази; не зазначив про заходи, яких він вжив для отримання цього доказу самостійно; не надав докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
На стадії апеляційного перегляду заявниками відповідних клопотань також не зазначено про заходи, яких останні вживали для самостійного отримання вказаних ними доказів; не надано доказів вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання відповідних доказів.
При цьому, також відповідно до ст. 81 Господарського процесуального кодексу України клопотання про витребування доказів судом повинно бути подане в строк, зазначений в частинах 2 та 3 ст. 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
В силу ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За приписами ч. 3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
З вказаною нормою кореспондуються положення пунктів 6, 7 ч. 2 ст. 258, п. 6 ч. 1 ст. 267 Господарського процесуального кодексу України, якими передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема: нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції; клопотання особи, яка подала скаргу; суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду: за клопотанням сторін та інших учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача.
Як убачається із матеріалів справи, апелянт при поданні апеляційної скарги не заявив клопотання про витребування доказів, зазначене клопотання подані лише 23.02.2026 без обґрунтування причин неможливості подати відповідне клопотання суду першої інстанції.
В разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.
Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі №910/16322/18, від 22.01.2020 у справі №915/99/19, від 14.01.2020 у справі №910/5280/19, від 24.12.2019 у справі №902/377/19.
Разом з тим, судова колегія зазначає, що згідно ч. 4 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Отже, не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися господарським судом у процесі розгляду справи, а також обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами.
У матеріалах справи №916/542/18 міститься акт приймання-передачі державного нерухомого майна від 30.09.2020, за яким ТОВ «Морський клуб ТЦФ» (правонаступник ТОВ «ЯХТ КЛУБ «ОДЕСА-2009») передано спірне майно (т.11 а.с. 212), а відтак, у матеріалах даної справи наявні докази фактичного виконання рішення №916/4494/15, які надані самим ОСОБА_1 02.10.2020, що вбачається з відмітки Господарського суду Одеської області, яка наявна на клопотанні апелянта про долучення доказів фактичного виконання рішення у справі №916/4494/15 за вх. №26251/20 (т.11 а.с. 202).
Таким чином, при винесенні рішення від 21.11.2024 та постанови від 16.06.2025 у даній справі - №916/542/18 докази виконання рішення у справі №916/4494/15, зокрема, акт приймання-передачі від 30.09.2020 вже був предметом оцінки судів першої та апеляційної інстанцій.
Підсумовуючи наведене, судова колегія відмовляє у задоволенні клопотань ОСОБА_1 та ТОВ «Морський клуб ТЦФ» про витребування доказів.
26.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від прокурора, який останній заперечує проти доводів та вимог ОСОБА_1 , зазначає, що наведені ОСОБА_1 у заяві про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції від 14.01.2026 у справі №916/542/18 без змін як законну та обґрунтовану.
20.03.2026 від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло аналогічне, зазначеними вище клопотанням, клопотання про витребування доказів виконання рішення у справі №916/4494/15, яке залишається апеляційною колегією без задоволення з наведених вище підстав.
Крім того, апелянтом заявлене клопотання про долучення до матеріалів справи постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 25.02.2026 у справі №916/4494/15, якою залишено без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 10.07.2025 у справі №916/4494/15 про відмову у роз`ясненні вказаного рішення.
Однак, судова колегія також відмовляє у задоволенні цього клопотання, оскільки останнє не узгоджується із приписами ч. 4 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України.
У судовому засіданні 01.04.2026 прокурор та представник третьої особи заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили суд апеляційної інстанції залишити ухвалу місцевого господарського суду без змін. 
Представники апелянта та інших учасників судового провадження в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.
Частиною 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, а їх явка обов`язковою не визнавалась, з урахування заяви апелянта про розгляд апеляційної скарги за відсутності його особисто, судова колегія вважає можливим розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників ОСОБА_1 , Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, Товариства з обмеженою відповідальністю "Морський клуб ТЦФ" за наявними у матеріалах справи доказами.
У судовому засіданні 01.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Згідно з частиною першою статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, проаналізувавши доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені оскаржуваної ухвали, дійшла наступних висновків.
За змістом ч.1 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, визначеними у ч.2 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.
Крім цього, необхідними ознаками нововиявлених обставин є одночасна відповідність таким трьом умовам: існування цих обставин під час розгляду та вирішення справи й ухвалення судового рішення, про перегляд якого подається заява; на час розгляду справи ці обставини об`єктивно не могли бути відомі ні заявникові, ні суду; істотність таких обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийнято).
Відповідні правові позиції щодо визначення нововиявлених обставин наведено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.01.2020 у справі №909/1056/15, від 13.05.2021 у справі №910/12465/18, від 07.07.2021 у справі №904/4470/16, від 15.07.2021 у справі №910/12490/18, від 21.07.2021 у справі №924/1098/20, від 12.08.2021 у справі №903/289/18.
Таким чином, нововиявлена обставина - це юридичний факт, який:
- передбачений нормами права і зумовлює виникнення, зміну чи припинення правовідносин;
- має суттєве значення для правильного вирішення конкретної справи;
- якщо б нововиявлена обставина була відома господарському суду при винесенні судового рішення, то вона обов`язково вплинула б на висновок суду;
- факт існував у момент звернення заявника до господарського суду та під час розгляду справи господарським судом, але про його існування стало відомо лише після прийняття відповідного судового рішення;
- не був і не міг бути відомим ні особі, яка заявила про це потім, ні господарському суду, який розглядав справу.
При цьому, Верховний Суд України у постанові від 20.02.2020 у справі №815/6834/15 наголосив на важливості дотримання принципу правової визначеності під час розгляду судами заяв про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами, зазначивши, що до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Принцип правової (юридичної) визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справі Желтяков проти України).
Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допускається лише за наявності виняткових обставин (п.п. 51-52 рішення ЄСПЛ у справі Рябих проти Росії від 24.06.2003, ухвала Суду щодо прийнятності заяви № 62608/00 Агротехсервіс проти України, п.п. 42-44 рішення Суду у справі Желтяков проти України від 09.06.2011).
Процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 року у справі №19/028-10/13 (пункти 7.4-7.5)).
Не можуть вважатися нововиявленими й ті обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини. Нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте, можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена, зокрема, у постанові від 29.08.2018 у справі №552/137/15-ц.
Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, новий доказ або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювали суди під час розгляду справи ((правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові у справі №127/10129/17 від 22.01.2019 (пункт 27), постанові у справі №9901/819/18 від 14.04.2021 (пункт 6.38) та постанови у справі №910/11027/18) від 03.08.2022 (пункт 5)). 
Отже, виходячи з системного аналізу п. 1 ч. 2 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд наголошує, що для віднесення обставин до категорій нововиявлених слід встановити істотність цих обставин для вирішення справи.
Звертаючись до категорії "істотності" суд зазначає, що питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби зазначена обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (правова позиція Верховного Суду у постановах: від 17.09.2019 у справі № 910/17258/17, від 21.10.2020 у справі № 26/938/18).
Таким чином, процедура перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами, визначена Господарським процесуальним кодексом України, є окремою формою судового процесу, що має свої особливості. Вона не є тотожною новому розгляду справи та не передбачає повторної оцінки всіх доводів сторін. Суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин.
Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Відповідно до ч. 4 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 
1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 
2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Згідно з ч. 5 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Під час вирішення питань щодо правової природи юридичних фактів як нововиявлених обставин та їх істотності необхідно керуватися правилами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України. Не можуть бути визнані нововиявленими викладені в іншій справі висновки суду щодо обставин справи (оцінка доказів), юридична оцінка обставин справи в іншій справі та правові підстави рішення суду або його мотиви на предмет застосування норм права в іншій справі.
Вищезазначене узгоджується з правовою позицією об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.08.2018 у справі №19/5009/1481/11.
Колегія суддів зауважує, що підстави та предмет позовних вимог визначає позивач.
Згідно ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У справі №916/542/18 у первісному позові прокурор в інтересах держави в особі РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях звернувся до ТОВ "Морський клуб ТЦФ" про стягнення 1 438 952,58 грн, розірвання договору оренди нерухомого майна та зобов`язання повернути майно.
Отже, враховуючи, що до предмету позову у справі №916/542/18 входить вимога про розірвання договору оренди, судом з`ясовувалось питання, чи є договір оренди державного нерухомого майна, укладений 20.09.2005 між РВ ФДМУ та ТОВ «Морський клуб ТЦФ», чинним станом на дату винесення рішення, яке ОСОБА_1 вимагає переглянути.
Як зазначалось вище, в якості нововиявлених обставин ОСОБА_1. зазначені, зокрема:
- поновлення договору оренди нерухомого майна від 20.09.2005, укладеного між РВ ФДМУ по Одеській області та ТОВ „Морський клуб ТЦФ", який є правонаступником ТОВ "ЯХТ КЛУБ "Одеса- 2009", з дати набрання законної сили судовим рішенням від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15
- існування акту приймання-передачі державного майна від 29.09.2014 року та оформлення акту приймання-передачі (30.09.2020) і наявність офіційних листів РВ ФДМУ (№11-06-02906 від 17.07.2020, №11-06-05563 від 04.12.2020, №11-07-03028 від 28.07.2021), які підтверджують факт повернення майна Регіональному відділенню ФДМУ.
Однак, апеляційна колегія вважає, що відповідні обставини не є нововиявленими розумінні ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, оскільки правовідносини, які виникли на підставі договору оренди від 20.09.2005, неодноразово були предметом судового розгляду. 
Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 15.05.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 02.07.2018 у справі №916/3089/16, рішенням Господарського суду Одеської області від 14.12.2017, зміненим постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 у справі №916/2536/16, а також рішенням Господарського суду Одеської області від 26.07.2017, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2019 у справі № 916/342/17, стягувалась заборгованість з орендної плати за договором оренди від 20.09.2005, з урахуванням складеного та підписаного сторонами акту приймання-передачі державного майна від 01.03.2016.
Вказаними судовими рішеннями встановлені певні преюдиційні обставини, зокрема, передачі державного майна у користування ТОВ «ЯХТ КЛУБ «ОДЕСА-2009» (станом на даний час - ТОВ «Морський клуб ТЦФ») відповідно до договору оренди від 20.09.2005 за актом приймання-передачі державного майна від 01.03.2016, що відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи.
Крім того, факт користування відповідачем орендованим нерухомим майном з 01.03.2016 підтверджується відповідним актом обстеження об`єктів Одеської філії ДП «АМПУ» станом на 04.04.2017 (копія акту міститься в матеріалах даної справи). Так, проведеним оглядом приміщень, які знаходяться у користуванні ТОВ «ЯХТ КЛУБ «ОДЕСА-2009» на підставі договору оренди майна від 20.09.2005, встановлено, що вони використовуються підприємством в повному обсязі для здійснення своєї діяльності. Акт обстеження підписано, в тому числі, директором ТОВ «ЯХТ КЛУБ «ОДЕСА-2009» ОСОБА_1.
Отже, як встановлено судами різних інстанцій за результатами розгляду даної справи, належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи підтверджено, як саму обставину передачі державного майна відповідачу, так і його використання відповідачем, що в свою чергу є підставою для нарахування орендної плати за відповідним договором.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.11.2021, ухваленій за результатами касаційного розгляду даної справи (№916/542/18). Так, Верховним Судом зазначено, що сама лише відсутність в акті приймання-передачі майна посилань або застережень стосовно того, що він складався та підписувався саме на виконання рішення Господарського суду Одеської області від 14.12.2015 у справі № 916/4494/15 або наказу від 04.01.2016, виданого на виконання даного рішення, автоматично не може свідчити про те, що відповідне майно не могло бути передане на виконання відповідного судового рішення, а сама суть такого доказу як акт приймання-передачі майна зводиться до документального підтвердження факту здійснення відповідних дій, однак не є єдиним доказом, який може підтверджувати або спростовувати відповідну обставину.
Зазначені висновки Верховного Суду є свідченням того, що обставини виконання рішення суду від 14.12.2015 у справі №916/4494/15 про визнання договору оренди нерухомого майна від 20.09.2005 поновленим та зобов`язання здійснити передачу майна на підставі акту прийому-передачі згідно договору оренди нерухомого майна від 20.09.2005 досліджувались судами під час розгляду справи № 916/542/18.
Окрім того, обставини повернення орендованого Товариством державного майна балансоутримувачу за актом приймання-передачі від 29.09.2014, на які ОСОБА_1 посилається у заяві та апеляційній скарзі як на нововиявлені обставини, детально досліджено у рішенні Господарського суду Одеської області від 14.12.2015 у справі №916/4494/15 за позовом ОСОБА_1 .
Так само обставини підписання акту приймання-передачі від 30.09.2020 досліджувались судами всіх інстанцій під час попереднього розгляду справи №916/542/18, зокрема, у постанові Верховного Суду від 30.01.2024. Більш того, приймаючи до уваги, що вказаний акт підписано безпосередньо ТОВ «ЯХТ КЛУБ «ОДЕСА-2009», ОСОБА_1 як директор Товариства не міг не знати про його існування.
Отже, висновок суду першої інстанції відносно необґрунтованості посилання ОСОБА_1 на те, що про існування актів від 29.09.2014 та від 30.09.2020 він дізнався лише з ухвали Верховного Суду від 02.09.2025 у справі №916/542/18, є цілком правомірним, оскільки як вже зазначив суд вище, ці акти досліджувались Господарським судом Одеської області, відповідно і Південно-західним апеляційним господарським судом під час розгляду справи №916/542/18.
Також, місцевим господарським судом правильно встановлено, що в ухвалі Верховного Суду від 02.09.2025 у справі №916/542/18 взагалі не згадуються листи РВ ФДМУ (№11-06-02906 від 17.07.2020, №11-06-05563 від 04.12.2020, №11-07-03028 від 28.07.2021), які ОСОБА_1 просить визнати нововиявленими обставинами, про наявність яких він дізнався зі вказаної ухвали суду касаційної інстанції.
Аналогічно про вказані лист не зазначено і в рішенні у справі №916/2607/18, на яке посилається ОСОБА_1 у заяві про перегляд справи №916/542/18 за нововиявленими обставинами.
Водночас, судова колегія повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Верховний Суд в ухвалі від 02.09.2025 у справі № 916/542/18 виклав зміст обставин, які були встановлені Господарським судом Одеської області та Південно-західним апеляційним господарським судом у справі №916/542/18, а не самостійно встановив обставини справи №916/542/18, враховуючи, що за вимогами ч. 2 ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені судами чи відхилені ними, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази тощо.
З огляду на вищезазначене, апеляційна колегія вважає, що ОСОБА_1 не наведено істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; заява ОСОБА_1 суперечить ч. 4 ст. 320 Господарського процесуального кодексу України, оскільки заявник фактично просить суд переоцінити докази, які вже були оцінені судами першої та апеляційної інстанцій у процесі розгляду справи №916/542/18. Отже, суд першої інстанції законно та обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судових рішень у справі № 916/542/18 за нововиявленими обставинами.
У контексті викладеного судова колегія звертає увагу на те, що принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/39; у справі "Желтяков проти України", заява № 4994/04).
За таких обставин, враховуючи вищевикладені обставини справи в їх сукупності та положення чинного законодавства, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що викладені заявником обґрунтування у відповідній заяві, не є нововиявленими обставинами у розумінні положень ст. 320 Господарського процесуального кодексу України; апелянтом не обґрунтована наявність підстав для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги не містять важливих та доречних аргументів на користь позиції апелянта та не впливають на правильність висновку місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Одеської області від 21.11.2024 у справі №916/542/18.
Згідно статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що ухвала Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/542/18 залишається без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 14.01.2026 у справі №916/542/18 залишити без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.
Повний текст постанови складений та підписаний 06.04.2026.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Павленко Н.А.

Суддя Таран С.В.