ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/55616/24 Головуючий у І інстанції - Жукова Є.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П., 
суддів: Василенка Я.М., Мєзєнцева Є.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №/ПС 26284002243 від 25.09.2024 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з не зарахуванням до його страхового стажу періодів роботи 21.01.1991 по 16.06.1995 та з 29.09.2000 по 31.01.2003;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 21.01.1991 по 16.06.1995; з 29.09.2000 по 31.01.2003 та призначити йому пенсію по інвалідності відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 18 вересня 2024 року.
В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що не зарахування пенсійним органом до загального страхового стажу періоду роботи з 29.09.200 по 31.01.2003 прямо суперечить нормі статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», також суб`єкт владних повноважень не зарахував до загального страхового стажу період роботи з 21.01.1991 по 16.06.1995 (4 роки 04 місяці 26 днів) по формальним причинам, що поставило Позивача у залежність від виконання своїх обов`язків третіми особами, на яких він не мав та не міг мати впливу.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.09.2024 №/ПС 262840022243.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 21.01.1991 по 16.06.1995, з 29.09.2000 по 31.01.2003, провести перерахунок страхового стажу загалом, вирішивши питання призначення та виплати пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою ОСОБА_1 від 18.09.024.
У задоволенні решти вимог позову - відмовлено.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга Позивача мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що спірні періоди роботи мають бути зараховані до страхового стажу Позивача, при цьому щодо вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити пенсію по інвалідності з 18.09.2024 вказав, що це дискреційні повноваження ГУ ПФУ в Харківській області, не врахувавши, що після зарахування страхового стажу на виконання даного судового рішення, пенсія по інвалідності буде призначена з дати набрання законної сили судовим рішенням, а не з дати звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності - 18 вересня 2024 року.
Також наголошено, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.
Відзиву Відповідачів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на адресу суду апеляційної інстанції не надходили, що не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п. 13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки Позивач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами даної адміністративної справи, що ОСОБА_1 03.07.2024 набув статусу особи з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 740627.
18 вересня 2024року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області розглянуло вказану заяву та прийняло рішення №/ПС 26284002243 від 25.09.2024 про відмову в призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Згідно з вказаним рішенням №/ПС 26284002243 від 25.09.2024 згідно зі статтею 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії по інвалідності ІІ-IІІ групи мають особи віком від 52 років до досягнення особою 55 років включно при наявності необхідного стажу - 13 років.
Страховий стаж заявника - 10 років 08 місяців 14 днів.
Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 01.07.1989 до загального страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 21.01.1991 по 16.06.1995, оскільки відсутній підпис відповідальної особи на записі про звільнення з роботи;
- періоди роботи з 29.09.2000 по 31.01.2003, у зв`язку з відсутністю даних в індивідуальних відомостях про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб (періоди роботи підлягають уточненню).
Періоди роботи з 01.02.2003 зараховано до страхового стажу на підставі індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Позивач звернувся до адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що суд не знайшов поважними посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на те, що стаж роботи з 21.01.1991 по 16.06.1995 не був зарахований Позивачу у зв`язку з тим, що відсутній підпис відповідальної особи на записі про звільнення з роботи, оскільки факт роботи ОСОБА_1 у спірний період підтверджується основним документом, а саме його трудовою книжною, а наявні помилки заповнення трудової книжки не є підставою для позбавлення останнього права на зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу.
Крім того, аналізуючи норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, Позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством щодо сплати страхових внесків, оскільки відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство, установа - страхувальник, в якому працює Позивач, так як саме воно нараховує страхові внески із заробітної плати застрахованої особи.
Викладене вище у своїй сукупності свідчить, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.09.2024 №/ПС 262840022243 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 не відповідає критеріям законності, обґрунтованості та пропорційності, визначеним статтею 2 КАС України, що є самостійною та достатньою підставою для визнання його протиправним і скасування.
Разом з тим, вимоги Позивача щодо зобов`язання призначити пенсію не підлягають задоволенню, оскільки на даній стадії вони є передчасними і призведуть до втручання в дискреційні повноваження Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо обчислення сумарного стажу роботи для призначення пенсії по інвалідності.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.09.2024 №/ПС 262840022243;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 21.01.1991 по 16.06.1995, з 29.09.2000 по 31.01.2003, провести перерахунок страхового стажу загалом, вирішивши питання призначення та виплати пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою ОСОБА_1 від 18.09.2024.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції в сокаржуваній частині та зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Положеннями частини 1 ст. 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 10 Закону № 1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 30 Закону № 1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону № 1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп:
до досягнення особою 23 років включно - 1 рік;
від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки;
від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки;
від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки;
від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років;
від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років;
від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років;
від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років;
від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років;
від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років;
від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років;
від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років;
від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років;
від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.
Особи, яким установлено інвалідність після досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону.
Положеннями статті 34 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності. Особам з інвалідністю, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 цього Закону, пенсії по інвалідності призначаються довічно. Повторний огляд цих осіб з інвалідністю провадиться тільки за їх заявою.
Отже, обов`язковими умовами для призначення пенсії по інвалідності, відповідно до вказаної вище норми, у випадку встановлення інвалідності ІІІ групи, є вік - від 52 років до 55 включно років та 13 років страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією.
Відповідно до рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області про відмову в призначенні пенсії по інвалідності від 25.09.2024 №/ПС 262840022243, вік Позивача - 54 роки, страховий стаж Позивача - 10 років 08 місяці 14 днів.
Підставою для відмови в призначенні пенсії визначено відсутність у Позивача необхідного стажу, тривалістю 13 років.
Разом з тим, враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах даної адміністративної справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 21.01.1991 по 16.06.1995, з 29.09.2000 по 31.01.2003.
Також, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву Позивача про призначення пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки в рамках цієї адміністративної справи судом встановлювались обставини щодо наявності підстав для зарахування до загального стажу окремих періодів роботи Позивача.
Щодо доводів Позивача, викладених в апеляційній скарзі, що після зарахування страхового стажу на виконання даного судового рішення, пенсія по інвалідності буде призначена з дати набрання законної сили судовим рішенням, а не з дати звернення із заявою про призначення пенсії по інвалідності - 18 вересня 2024 року, колегія суддів звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зобов`язано, зокрема вирішити питання призначення та виплати пенсії по інвалідності відповідно до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме за заявою ОСОБА_1 від 18 вересня 2024 року, а не з іншого періоду.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в оскаржувальній частині ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції в оскаржуваній частині.
Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування у вказаній частині не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в зазначеній частині - без змін.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Я.М. Василенко

Є.І. Мєзєнцев