Заводський районний суд м. Запоріжжя 

Справа № 332/6346/25
Провадження № 3/332/94/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16.02.2026 м. Запоріжжя
Суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя Погрібна О.М., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рикуна А.В., розглянувши матеріали, які надійшли з УПП в Запорізькій області ДПП про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , водія, місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 , 
за ч.1 ст.130 КУпАП, 
встановив:
17.11.2025 о 20:55 годин в м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом МERCEDES-BENZ VITO 110 D державний номерний знак НОМЕР_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням технічного засобу Alcotest ARHK 0046, результат 0,31 проміле. Тест номер 3350 від 1711.2025. Від керування відсторонений шляхом паркування ТЗ без порушень ПДР. Про повторність попереджений. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.9а Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Після ознайомлення адвоката Рикуна А.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 , з матеріалами справи про адміністративне правопорушення ЄУН 332/6346/25, від нього на адресу суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, в якому зазначає, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні належні та допустимі докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилається на те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем. Про що було відомо працівникам поліції, які складали протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №516094 від 17.11.2025, а тому має спеціальний правовий статус, вважає, його огляд мав проводитися, відповідно до приписів ст.266-1 КУпАП, а не в загальному порядку, однак представником поліції не було вжито жодних заходів щодо повідомлення уповноважених осіб органів Військової служби правопорядку в Збройних Силах України щодо того, що ними було виявлено військовослужбовця, який нібито перебуває в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а відтак допущено порушення принципу законності, оскільки поліцейськими не було вжито всіх передбачених законом заходів. Також, з наявного в матеріалах справи відеозапису, у водія ОСОБА_1 не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, у нього відсутнє тремтіння пальців рук, а також його поведінка відповідає обстановці. Крім того зазначає, що як вбачається з роздруківки тестування на алкоголь Alcotest6820 №ARHK- 0046 від 17.11.2025 о 21:16 год. результат тесту склав 0,31 проміле. Посилається на пункт 5 статті 8 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року (ратифікована у 1974), а також на Конвенцію про дорожній рух від 08.11.1968, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974, зазначає, що у всіх інших ситуаціях, де відсутні вищезазначені спеціальні положення максимальний рівень алкоголю в крові не повинен перевищувати 0,50 грам чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається. А з перерахунку одиниць виміру алкоголю в крові і повітрі, що видихається, становить 0,5 проміле. Таким чином, з урахуванням допустимої похибки під час експлуатації технічного приладу, вміст алкоголю, у повітрі, що видихав ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу не перевищував гранично допустиму норму, передбачену нормами міжнародного права. Тому вважає, що коли у водія були відсутні ознаки алкогольного сп`яніння, а показники технічного приладу склали 0,31 проміле, що згідно з нормами міжнародного законодавства є природною нормою алкоголю у повітрі, що видихається, винуватість водія у порушенні п. 2.9 а Правил дорожнього руху є недоведеною поза розумним сумнівом. Крім того посилається на те, що відповідно до письмових пояснень ОСОБА_1 , останній діяв у стані крайньої необхідності, а вчинене ним адміністративне правопорушення обумовлене необхідністю термінового виконання бойового завдання на Покровському напрямку. З урахуванням вищенаведеного, просить закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення №332/6346/25 відносно ОСОБА_1 на підставі п.4 ч.1 ст.247 КУпАП як таке, що вчинене в стані крайньої необхідності.
Від ОСОБА_1 на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких останній зазначає, що станом на день складення протоколу та наразі він є чинним військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 в званні матрос, на посаді водія. В Збройних Силах України несе військову службу на Покровському напрямку, має посвідчення водія та навики користування різними видами як військової, так і цивільної техніки. Його служба полягає у постійному використанні транспортних засобів так як він безпосередньо виконує службові (бойові) завдання з використанням військової техніки. 17.11.2025 після двотижневого перебування на виконанні бойового завдання йому було надано один день вихідного з метою відпочити, привести себе до ладу та підготуватися до виконання наступного бойового завдання. По прибуттю додому він вжив 100 грам коньяку та після сімейних справ відправився відпочивати, ліг спати, оскільки зранку потрібно було рушати на місце дислокації підрозділу для підготовки до виконання наступного бойового завдання. Проте близько 21-00 години, йому зателефонував його командир штаб-сержант ОСОБА_2 і повідомив, що увесь підрозділ піднятий за тривогою та рушає на виконання негайного термінового бойового завдання на Покровський напрямок, оскільки побратими потрапили під обстріл та їм необхідно допомогти. Він та його командир, незважаючи на військові посади, є відповідальними у підрозділі за прикриття бойових позицій під час переміщення підрозділу, а оскільки бойове завдання полягало саме у прикритті підрозділу, який потрапив під обстріл, вони зобов`язані були будь-якою ціною виконувати поставлену задачу, оскільки це могло б призвести до втрати особового складу. Відтак, він був вимушений був сісти за кермо службового транспортного засобу Mercedes-BenzVito, забрати свого командира та негайно рушати до розташування для отримання подальших вказівок. Під час прямування, він був зупинений на блок-посту, де у нього виявили ознаки алкогольного сп`яніння такі, як: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці, хоча він на місці події поводив себе адекватно, нормально, а тремтіння пальців рук могло бути викликане хвилюванням. Проте, незважаючи на це, він погодився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки. З результатом він був не згоден, однак через брак часу та наказ безпосереднього командира, він був вимушений відмовитися від огляду у лікарні та підписати документи на місці події. Наголошує, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується результатом огляду 0,31 проміле, що в свою чергу є допустимим рівнем алкоголю згідно Віденської конвенції та зовсім невеликим перевищенням рівня алкоголю згідно з національним законодавством. Розгляд даної справи має для нього життєдіяльне значення та нестиме для нього надмірний тягар, так як наслідком стане позбавлення права керування транспортним засобом, який він використовує для захисту Батьківщини від збройної агресії російської федерації та позбавить його можливості виконувати службові завдання та призведе до ускладнення у діяльності та боєздатності як підрозділу, так і усієї військової частини. Відтак вважає, що справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно нього має бути закрита у зв`язку із вчиненням ним адміністративного правопорушення в стані крайньої необхідності. Окрім того, просить суд звернути увагу на його відзнаки під час виконання постійних бойових завдань, зокрема, відзнака Президента України «За оборону України»; грамоту командира в/ч НОМЕР_4 за професіоналізм, старанність, розумну ініціативу, сумлінну службу, високий моральний дух та витривалість під час виконання завдань за призначенням; відзнаки ветерана війни; подяка командира в/ч НОМЕР_1 за щоденну самовіддану працю, мужність та професіоналізм тощо.
В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що є військовослужбовцем, займає посаду водія у ВЧ НОМЕР_1 . Він перебував два тижні на позиціях, тому командир надав один день вихідний 17.11.2025 року. Він приїхав додому в с. Люцерна Запорізької області, випив 100 гр коньяку, однак потім йому зателефонував командир та наказав повернутись, оскільки терміново треба було забезпечити радіоелектронну боротьбу. Самопочуття в нього було нормальне і він не думав, що Драгер щось покаже. На блокпосту його зупинили, він продув Драгер, результат 0,31 проміле. До лікарні часу їхати не було. Відпустка була неофіційна, ніяких письмових наказів немає.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 пояснив, що він є командиром відділення зенітно-ракетного взводу. 17.11.2025 року він дав військовослужбовцю ОСОБА_1 один вихідний день. Однак хлопці потрапили під обстріл, треба було викликати особовий склад на позиції, тому він подзвонив ОСОБА_1 та наказав заїхати за ним та далі прямувати на позиції. Ніяких письмових наказів, він не приймав.
Адвокат Рикун А.В. в судовому засіданні дав пояснення, аналогічні тим, що викладені у заявленому ним клопотанні про закриття справи про адміністративне правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , його захисника адвоката Рикуна А.В. та свідка ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, відеозаписи з нагрудної камери працівників поліції, суддя дійшла таких висновків.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст.1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Статтею 280 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частина перша статті 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції - тягнуть за собою накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік і на інших осіб - накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.2.9а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
На підставі пунктів 2, 3 Розділу 1 Інструкції «Про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України та МОЗ України від 09.11.2015 року №1452/753 (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також, бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.2.9 а, 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року за №1306, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за порушення зазначених вимоги ПДР України передбачена статтею 130 КУпАП.
Порядок оформлення та вимоги до оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення за ст.130 КУпАП врегульовано Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395); Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом МВС України, МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 (далі - Інструкція № 1452/735).
Відповідно до пункту 2 розділу І «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (пункт 7 розділу І Інструкції).
Судом встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №516094 від 17.11.2025 із додатком - ДВД-диском для лазерних систем зчитування з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського; рапортом, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів; результатом алкотесту на сп`яніння Alcotest 6820 Drager  ОСОБА_1 , тест 3350 від 17.11.2025, проба позитивна, 0,31% та роздруківкою Alcotest 6820.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом МERCEDES-BENZ VITO 110 D, державний номерний знак НОМЕР_3 17.11.2025 в м.Запоріжжя стороною захисту не оспорюється.
З відеозапису вбачається, що 17.11.2025  ОСОБА_1 , який рухався на автомобілі МERCEDES-BENZ VITO 110 D, державний номерний знак НОМЕР_3 , був зупинений працівниками поліції в м. Запоріжжя, вул. Скворцова, буд. 1. Під час спілкування з водієм у поліцейських виникли підстави вважати, що ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Далі, зафіксовано пропозицію ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, після чого ОСОБА_1 добровільно пройшов огляд за допомогою приладу «Драгер», за результатами якого вміст алкоголю склав 0,31 проміле. Заперечень щодо результату проведеного огляду від ОСОБА_1 не надходило, під час спілкування з працівниками поліції він поясняв, що вживав спиртне та не заперечував своє перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Також, із дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 та пасажир автомобіля МERCEDES-BENZ VITO 110 D, державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_2 перебували у цивільному одязі; на ОСОБА_1 була одягнута камуфляжна куртка без розпізнавальних знаків. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були без зброї. ОСОБА_2 , який був у цивільному одязі, жодного разу не зазначив, що він є командиром ОСОБА_1 , спочатку, на зауваження співробітниці поліції про наявний запах алкоголю, казав, що ОСОБА_1 спиртне не виживав, алкоголь вживав він, також казав, що вони їдуть на позиції, там проблема, а також, що в країні війна, тому їх повинні негайно відпустити. ОСОБА_1 у спілкуванні з поліцейськими підтверджує факт вживання напередодні спиртного, відчуває, «що будуть проблеми» проситься, щоб відпустили, бо так він «більше користі зробить для країни». Після продуття алкотестеру «Драгер» погодився з результатом та підписав чек без зауважень. Під час оформлення поліцейською матеріалів про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 пройшов в службове приміщення поліцейських (56:40 хв запису), де став говорити, що спілкувався по телефону зі своїм командиром, після чого близько трьох хвилин просив оформити його, як цивільну особу, зазначаючи, що він не на військовому автомобілі, а на цивільному (56:50 хв запису).
При цьому суддя враховує, посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на необхідність термінового прибуття на позиції на Донецькому напрямку, носили загальний характер та ніяким чином не були конкретизовані, а також те, що ОСОБА_2 , який, як було встановлено в судовому засіданні, є командиром ОСОБА_1 , весь час, з моменту зупинки, до закінчення складання матеріалів про адміністративне правопорушення, перебував на блок-посту разом із ОСОБА_1 та поліцейськими, при цьому, будь-яких доказів щодо залучення його та ОСОБА_1 до виконання бойового розпорядження, поліцейським не надав, та з урахуванням того, що оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення зайняло певний час, будь-яких прохань до поліцейських щодо сприяння виїзду на Донецький напрямок не висловлював.
З матеріалів справи, в тому числі з долученого до протоколу відеозапису, жодних порушень з боку поліцейських при складанні адміністративного протоколу щодо ОСОБА_1 не вбачається.
Доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1  звертався з будь-якими скаргами на дії працівників поліції суду не надано. Ніяких доказів про порушення законодавства працівниками поліції ОСОБА_1 не надав.
Твердження сторони захисту, щодо відсутності відповідних ознак сп`яніння є необґрунтованими, оскільки працівниками поліції після встановлення особи водія ОСОБА_1 , в ході спілкування з останнім виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом, та відповідно до вимог Інструкції останньому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки, на що останній погодився.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Суддя звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи передбачених п.3 розділу І Інструкції ознак алкогольного сп`яніння.
Поліцейський фактично виявляє ознаки стану сп`яніння у водія транспортного засобу у залежності від власного їх розуміння. 
Зовнішні ознаки за своєю суттю не можуть в повній мірі відображатися у відеозаписі. При цьому такі зовнішні ознаки надають працівникам поліції лише підстави для виникнення сумнівів стосовно стану, в якому перебуває водій. З метою перевірки такої суб`єктивної підозри, яка сама по собі не має жодного юридичного значення і не може підтвердити чи спростувати стан, в якому перебуває водій, працівники поліції і заявляють вимогу щодо проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Саме результати огляду й мають підтвердити чи спростувати обґрунтованість вказаної суб`єктивної оцінки.
Відтак, встановлення наявності ознак сп`яніння відноситься до компетенції поліцейського при спілкування з водієм, який наділяється такими повноваженнями, зокрема і вказаною Інструкцією, а спростувати такі дії водій може у встановленому законом порядку, а саме проходженням огляду на місці зупинки транспортного засобу або проходженням медичного огляду, тому ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, наразі немає підстав.
Водночас, суд звертає свою увагу, що відповідно до ст.267 КУпАП, огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, може бути оскаржено заінтересованою особою у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) відносно органу (посадової особи), який застосував ці заходи, або до суду.
Однак, як встановлено судом, ставити під сумнів правильність підозри працівника поліції щодо наявності у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння, підстав немає. Результати проведеного щодо нього огляду оскаржені не були.
Доводи сторони захисту, що згідно з п.5 с.8 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, яка ратифікована Українською РСР 25.04.1974 року, зі змінами від 01.05.1971 року, в частині того, що допустимий вміст алкоголю в крові не повинен перевищувати 0,50 г чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається, суд не вважає слушними з огляду на наступне.
Згідно з п.7 розділу 2 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09 листопада 2015 року, встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0.2 проміле алкоголю в крові.
Таким чином, наведена вище норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Однак, Віденська Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0.25 мг у видихуваному повітрі, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю 0.2%о.
Пунктом 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р. № 1452/735, визначено, що встановлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 ‰ алкоголю в крові. У даному випадку результати тестування ОСОБА_1 становлять 0,31 ‰, що вказує на перебування його у стані алкогольного сп`яніння. Отже, вказані доводи сторони захисту в цій частині є безпідставними.
Що стосується доводів щодо необхідності врахування похибок спеціального технічного засобу, то навіть якщо взяти розрахунки, наведені захисником щодо похибок у діапазоні від 0 до 0,4 проміле, то показник ОСОБА_1 все одно перевищує максимально допустиму норму.
Стосовно доводів захисника про те, що огляд  ОСОБА_1 мав бути проведений співробітниками ВСП відповідно вимог ст.266-1 КУпАП, то такі не підлягають задоволенню огляду на таке.
Стаття 266-1 КУпАП регулює порядок огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 266-1 КУпАП військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
За змістом ч.1 ст.15 КУпАП військовослужбовці... несуть відповідальність за адміністративні правопорушення за дисциплінарними статутами. За порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху... зазначені особи несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
З матеріалів справи слідує, що 17.11.2025 ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції в м.Запоріжжя під час керування автомобілем МERCEDES-BENZ VITO 110 D, державний номерний знак НОМЕР_3 , поза межами території будь-якої військової частини, на виїзді з м.Запоріжжя, будучи у цивільному одязі. При цьому будь-яких документів про те, що на час зупинки ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, бойове завдання не надано та з пояснень останнього, які зафіксовані на відеозаписі, убачається, що на початку спілкування з поліцейськими його посилання на те, що йому треба терміново прибути на позиції в Донецьку область, носили загальний характер та в подальшому він наголошував, що їде на цивільному автомобілі та просить оформити його, як цивільну особу.
За таких обставин,  ОСОБА_1 відноситься до осіб, які несуть адміністративну відповідальність за порушення Правил дорожнього руху на загальних підставах, тому порядок огляду водія, який керував власним транспортним засобом, враховуючи положення статті 15 КУпАП, здійснювався в загальному порядку, який передбачений статтею 266 КУпАП.
Доводи сторони захисту в частині того, що ОСОБА_1 , як військовослужбовець, діяв у стані крайньої необхідності через виконання бойового завдання, суд вважає необґрунтованими, враховуючи наступне.
Згідно зі ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. При цьому дійсно особа, яка діяла в стані крайньої необхідності не підлягає адміністративній відповідальності (ст. 17 КУпАП).
Саме по собі лише посилання на виконання ОСОБА_1 обов`язків військової служби за викладених обставин, без належного підтвердження такої обставини, не може бути розцінено судом, як дії особи у стані крайньої необхідності.
Змістом наявного в матеріалах відео об`єктивно зафіксовано, що після зупинки транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 , той на запитання працівників поліції про виконання ним на момент зупинки бойового завдання не зазначав, вживав загальні фрази про необхідність їхати на Донецький напрямок. Про наявність конкретних обставин крайньої необхідності уповноваженим особам водій не повідомляв. Присутній при цьому його командир ОСОБА_2 також не підтвердив поліцейським виконання ОСОБА_1 бойового завдання та, як вбачається з відеозапису, сам при цьому, будь-яких спроб виїхати на Донецький напрямок самостійно, не вживав, та за допомогою до поліцейських з цих підстав не звертався.
Доказів того, що саме 17.11.2025 виникла ситуація, яка спонукала ОСОБА_1 керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, матеріали справи не містять. Як і не містять матеріали справи і доказів про жодну небезпеку, яку ОСОБА_1 потрібно було усувати. Суду не надано жодних достовірних відомостей (бойового розпорядження, наказу, витягу з журналу бойових дій тощо) на підтвердження того, що за викладених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ОСОБА_1 виконував конкретне завдання, пов`язане із проходженням військової служби, і керування саме ним транспортним засобом було обумовлено необхідністю усунення небезпеки, що загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління.
Не підтверджено і той факт, що ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута в інший спосіб, ніж керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Не йдеться в доводах захисника та ОСОБА_1 й про те, що хтось інший, аніж ОСОБА_1 , не мав змоги дістатися сам та довезти ОСОБА_2 до місця призначення.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отримуючи посвідчення водія, яке надає право на керування транспортними засобами, ОСОБА_1 фактично взяв на себе обов`язок знати і неухильно дотримуватись вимог Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху, тобто на ОСОБА_1 , як на водія транспортного засобу, яке визнано законодавством джерелом підвищеної небезпеки, покладено обов`язок неухильно дотримуватись правил дорожнього руху.
Правопорушення, вчинене ОСОБА_1 , є умисною, суспільно небезпечною дією, зважаючи на конкретні обставини справи, а тому зазначені стороною захисту обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи у зв`язку з вчинення дій особою в стані крайньої необхідності.
Отже, суддя вважає, що докази наявні в матеріалах справи не надають законних підстав для звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, оскільки його протиправні дії не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.
Що стосується доводів сторони захисту про застосування принципу індивідуалізації при обранні виду та міри покарання, не застосування до ОСОБА_1 додаткового покарання – позбавлення права керування транспортними засобами, суд виходить з наступного.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП передбачено накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з обов`язковим додатковим стягненням позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Даний вид стягнення, що визначений законодавцем, як основний, так й додатковий є безальтернативними.
Загальні засади призначення адміністративного стягнення (ст. 33 КУпАП) не наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення – у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. Тобто у цій справі ця функція за своєю правовою природою не є дискреційною, оскільки не потребує врахування та оцінки характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону України про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Враховуючи викладене, суд вважає, що для досягнення визначеної в ст. 23 КУпАП мети адміністративного стягнення: виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також врахуванням особи правопорушника, з метою запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, накладення вказаного додаткового стягнення є необхідним.
Щодо доводів сторони захисту про те, що оскільки ОСОБА_1 проходить військову службу на посаді водія, позбавлення права керування транспортними засобами в межах санкції статті 130 КУпАП ОСОБА_1 призведе до ускладнення виконання службових завдань при захисті Батьківщини від збройної агресії російської федерації, суддя враховує наступне.
За змістом ст. 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Слід зазначити, що позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого стягнення, передбаченого ч.1 ст.24 КУпАП. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети стягнення щодо запобігання вчиненню нових адміністративних правопорушень як особою, що притягнута до адміністративної відповідальності, так і іншими особами, з дотриманням засад справедливості та принципу рівності всіх перед законом.
Судом враховано, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП України, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху. Характер вказаного правопорушення має підвищену суспільну небезпечність порівняно з іншими встановленими цим Кодексом правопорушеннями, безпідставне звільнення або часткове звільнення від відповідальності правопорушників має вкрай негативні наслідки, розгляд вказаної категорії справ є суспільно значущими та має значний суспільний інтерес.
Оскільки, за санкцією ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, тобто, є безальтернативним видом стягнення, тому в даному випадку суд позбавлений права вибору у застосуванні стягнення, передбаченого санкцією цієї статті, оскільки санкцією не передбачено альтернативного застосування стягнення.
Необхідність застосування аналогії права, а саме положення ст. 69 Кримінального кодексу України, оскільки в нормах КУпАП відсутня стаття, яка б передбачала можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено санкцією статті, є необґрунтованою з огляду на таке.
Аналогія права — це вирішення конкретної юридичної справи на основі загальних принципів права (справедливості, рівності перед законом та судом тощо). Даним шляхом можливо ліквідувати прогалини у праві за умови відсутності норми права, яка б регулювала даний вид суспільних відносин.
Дійсно, нормами КУпАП не передбачено можливість призначення більш м`якого стягнення, ніж передбачено санкцією статті.
Проте ч.4 ст.3 Кримінального кодексу України передбачає, що застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
За наведених обставин застосування щодо ОСОБА_1 положень ст.69 КК України є необґрунтованими та суперечать положенням КУпАП, оскільки при накладенні стягнення в справах про адміністративні правопорушення, застосовуються приписи КУпАП.
При цьому, суд жодним чином не ставить під сумнів та не применшує безцінний та вагомий вклад, який ОСОБА_1 робить, проходячи службу в рядах ЗСУ, однак зазначає, що позбавлення права керування транспортними засобами на 1 рік, як того імперативно вимагає санкція ч.1 ст.130 КУпАП, не означає, що це фактично призведе до неможливості виконання ним конституційного обов`язку щодо захисту держави, оскільки Конституцією України не передбачено покладення обов`язку по захисту країни, її незалежності та територіальної цілісності, виключно на громадян України, які мають право керування транспортними засобами.
Закон не містить жодних винятків щодо застосування санкцій, передбачених ст. 130 КУпАП, до окремих категорій осіб, навіть якщо керування транспортними засобами є необхідним для виконання їхніх трудових обов`язків.
Всі громадяни України є рівними перед законом, і порушення правил дорожнього руху тягне за собою однакову відповідальність незалежно від їхнього соціального статусу чи професії.
Таким чином, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання адвоката щодо застосування аналогії закону та норм ст. 69 КК України і не накладення стягнення на ОСОБА_1 у виді позбавлення права керування транспортним засобом.
Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.36 ч.2, 40-1, ст.130, ст.ст. 268, 283-285 КУпАП,
постановив:
ОСОБА_1 ,рнокпп НОМЕР_2 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 коп) зпозбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. (Отримувач коштів: ГУК у Зап.обл./Зап.обл./21081300; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37941997; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); Код банку отримувача (МФО): 899998; Рахунок отримувача: UA708999980313000149000008001, Код класифікації доходів бюджету: 21081300, призначення адміністративні штрафи з метою забезпечення безпеки дорожнього руху).
Згідно з ч. 2 ст. 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення в порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу.
Стягнути з  ОСОБА_1 ,рнокпп НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 665,60 гривень на користь держави (Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача: UА908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).
Постанова може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення постанови, апеляційної скарги.

Суддя: О.М.Погрібна