ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 400/9806/21
адміністративне провадження № К/990/3203/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білоуса О.В., 
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л., 
за участю секретаря судового засідання Носенко Л.О.,
представника позивача Донець К.О.,
представника відповідача Семенюти О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року (головуючий суддя Вербицька Н.В., судді Джабурія О.В., Кравченко К.В.) у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс» (далі - ТОВ «Альянс») звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області (далі - ГУ ДПС у Миколаївській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 29 липня 2021 року: №632414290702, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 7 934 316,25 грн (у тому числі за основним платежем - 6 347 453 грн та за штрафними санкціями - 1 586 863,25 грн); №632614290702, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2019 року на суму 33 252 грн; №632814290702, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 7 276 388,75 грн (у тому числі за основним платежем - 5 821 111 грн та за штрафними санкціями - 1 455 277,75 грн; №632914290702, яким зменшено розмір від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2019 року на суму 106 988 грн; №633614290713, яким збільшено податок на доходи фізичних осіб (військовий збір) на суму 4201,98 грн (у тому числі за основним платежем - 3354,64 грн та за штрафними санкціями у розмірі 847,34 грн); №633414290713, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1020 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати.
Позовні вимоги обґрунтовано незгодою з висновками Акта документальної планової виїзної перевірки від 22 червня 2021 року №4331/24-29-07-02/32741433 про не підтвердження здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами-постачальниками та іншими порушеннями податкового законодавства. Позивач вказує на наявність бухгалтерських та фінансових документів, які були складені під час здійснення господарських операцій у періоді, який перевірявся та надані в ході перевірки у повному обсязі. Висновки контролюючого органу про порушення ТОВ «Альянс» податкового законодавства базуються лише на припущеннях відповідача, а первинні документи, надані позивачем не були досліджені під час перевірки належним чином.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 червня 2025 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області на користь ТОВ «Альянс» судові витрати у розмірі 22700 грн.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Не погодившись з ухваленим у справі судовим рішенням апеляційної інстанції, ТОВ «Альянс» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.
У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 червня 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 4 лютого 2026 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ «Альянс» на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року. Витребувано з Миколаївського окружного адміністративного суду справу.
Підставами для відкриття касаційного провадження у справі є оскарження судового рішення, зазначеного у частині першій статті 328 КАС України, з посиланням у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та на те, що в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України).
В обґрунтування касаційної скарги, позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), частини першої та абзаців першого - сьомого, дев`ятого частини другої статті 9 Закону України від 16 липня 1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996-XIV). 
Крім того, ТОВ «Альянс» вказує, що суд апеляційної інстанції фактично не встановив обставини справи в частині фіктивності діяльності контрагентів скаржника, не дослідив докази та не надав належної оцінки спірним правовідносинам.
ГУ ДПС у Миколаївській області, скориставшись своїм правом надало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваного судового рішення зазначило, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін. 
Стронами також були подані додаткові письмові пояснення. 
Заслухавши суддю-доповідача, заслухавши представників сторін, переглянувши судове рішення апеляційної інстанції в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування у цій справі судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Альянс» зареєстроване 28 вересня 2004 року та має наступні види діяльності за: КВЕД 31.09 Виробництво інших меблів; КВЕД 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; КВЕД 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій; КВЕД 42.91 Будівництво водних споруд; КВЕД 42.99 Будівництво інших споруд, н. в. і. у.; КВЕД 43.11 Знесення; КВЕД 43.12 Підготовчі роботи на будівельному майданчику; КВЕД 43.21 Електромонтажні роботи; КВЕД 43.22 Монтаж водопровідних мереж, систем опалення та кондиціонування; КВЕД 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи; КВЕД 43.31 Штукатурні роботи; КВЕД 43.32 Установлення столярних виробів; КВЕД 43.33 Покриття підлоги й облицювання стін; КВЕД 43.34 Малярні роботи та скління; КВЕД 43.39 Інші роботи із завершення будівництва; КВЕД 43.91 Покрівельні роботи; КВЕД 43.99 Інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; КВЕД 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно- технічним обладнанням; КВЕД 46.76 Оптова торгівля іншими проміжними продуктами; КВЕД 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний); КВЕД 42.13 Будівництво мостів і тунелів; КВЕД 42.21 Будівництво трубопроводів; КВЕД 42.22 Будівництво споруд електропостачання та телекомунікацій.
На підставі наказу ГУ ДФС у Миколаївській області від 19 липня 2019 року №1613, відповідачем проведена документальна планова виїзна перевірка позивача за період діяльності з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року, в тому числі з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість з 1 липня 2016 року по 31 березня 2019 року, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль якого покладено на контролюючі органи, за період з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року, з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів відповідно до затвердженого плану документальної перевірки.
Під час перевірки контролюючим органом встановлено відсутність оригіналів первинних документів фінансово-господарської діяльності по взаєморозрахункам із ТОВ «А-ОПТТОРГСЕРВІС» (ЄДРПОУ40821214), ТОВ «ОПТ-КАПИТАЛ» (ЄДРПОУ 40974412), ТОВ «ТРАНЗИТ ПРО» (ЄДРПОУ 40812388), ПП «Терраторгбуд» (ЄДРПОУ 40393714), ФО-П ОСОБА_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3), ТОВ «Тріо 2015» (ЄДРПОУ 39772630), ТОВ «Екоторгзбут» (ЄДРПОУ 41586743), ТОВ «Електромашремонт» (ЄДРПОУ 41702122), ТОВ «Бізнес Мастер Груп» (ЄДРПОУ 39879072) під час виконання підрядних робіт на ВП «ЮУ АЕС» ДП «НАЕК «Енегогатом» за період, який перевірявся з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року.
2 вересня 2019 року Позивачу вручено лист №61/10/14-29-05 «Про надання документів» з проханням надати інформацію та підтверджуючі документи (відповідні протоколи) стосовно вилучення правоохоронними та іншими органами оригіналів первинних бухгалтерських документів фінансово-господарської діяльності підприємства за період діяльності підприємства з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2019 року та підставу для їх вилучення.
2 вересня 2019 року на даний лист отримано завірену копію Ухвали слідчого судді Заводського районного суду Миколаєва від 21 березня 2019 року у справі № 487/1914/18 провадження № 1-кс/487/2265/19, на підставі якої слідчим СУ ГУ НП в Миколаївській області в межах здійснення досудового розслідування по кримінальному провадженню №12018150030000795 за частиною третьою статті 191 КК України здійснено вилучення оригіналів вищезазначених первинних документів відповідно до наданої на 10-ти аркушах завіреної копії протоколу обшуку службових приміщень за адресою Миколаївська область, Арбузинський район, смт Костянтинівка, вул. Промислова, буд. 8А, проведеного 15 квітня 2019 року.
ГУ ДПС у Миколаївській області 2 вересня 2019 року складено Акт №2/14-29-05/32741433 про неможливість проведення перевірки ТОВ «АЛЬЯНС» (код за ЄДРПОУ 32741433), у зв`язку з вилученням оригіналів первинних документів підприємства.
Відповідно до вимог до пункту 85.9 статті 85 ПК України, у зв`язку з вилученням оригіналів документів ТОВ «АЛЬЯНС» (код 32741433), на підставі наказу ГУ ДПС у Миколаївській області від 3 вересня 2019 року № 23 «Про перенесення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки «АЛЬЯНС» (код за ЄДРПОУ 327414433)» термін проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «АЛЬЯНС» перенесено з 3 вересня 2019 року до дати усунення причин, які призвели до неможливості її проведення.
27 травня 2021 року листом №8595/50-21 Миколаївським районним управлінням поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області повідомлено ГУ ДПС у Миколаївській області про надання доступу до первинних документів ТОВ «АЛЬЯНС».
У зв`язку з отриманням доступу до вилучених бухгалтерських документів ТОВ «АЛЬЯНС», керуючись пунктом 85.9 статті 85 ПК України, на підставі наказу ГУ ДПС у Миколаївській області від 27 травня 2021 року №1026-П поновлено термін проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «АЛЬЯНС» з 31 травня 2021 року.
Копію наказу ГУ ДПС у Миколаївській області від 27.05.2021 року № 1026-п «Про поновлення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЬЯНС» (код за ЄДРПОУ 32741433)» вручено під розписку особисто представнику позивача.
Направлення на право проведення перевірки, видано ГУ ДПС у Миколаївській області від 28 травня 2021 року №1214/14-29-07-10, № 1215/14-29-07-10.
Отримавши Акт, складений за результатами перевірки, ТОВ «Альянс» подано на нього заперечення.
27 липня 2021 року платником отримано поштою відповідь на заперечення до Акта перевірки, в якій викладено пункти та розділи Акта перевірки у новій редакції, у зв`язку з допущенням технічних помилок.
3 серпня 2021 року ТОВ «Альянс» отримано податкові повідомлення - рішення від 29 липня 2021 року.
Згідно висновків Акта перевірки позивачем порушено вимоги податкового законодавства, зокрема:
пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, 137.1 статті 137 ПК України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 6374337 грн;
пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 ПК України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення податком на прибуток, в періоді, який перевірявся на загальну суму 106988 грн;
пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 6962148 грн;
пунктів 198.1, 198.3 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200 ПК України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного податкового періоду за березень 2019 року на суму 33252 грн.
пункту 51.1 статті 51, абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України щодо подання недостовірних відомостей з податкового розрахунку за формою 1-ДФ, невірне відображення доходу та військового збору.
На підставі висновків Акта перевірки відповідачем 29 липня 2021 року прийнято податкові повідомлення - рішення:
№632414290702, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 7 934 316,25 грн (у тому числі за основним платежем - 6 347 453 грн та за штрафними санкціями - 1 586 863,25 грн); 
№632614290702, яким зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за березень 2019 року на суму 33 252 грн; 
№632814290702, яким визначено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на суму 7 276 388,75 грн (у тому числі за основним платежем - 5 821 111 грн та за штрафними санкціями - 1 455 277,75 грн;
№632914290702, яким зменшено розмір від`ємного значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за 1 квартал 2019 року на суму 106 988 грн; 
№633614290713, яким збільшено податок на доходи фізичних осіб (військовий збір) на суму 4201,98 грн (у тому числі за основним платежем - 3354,64 грн та за штрафними санкціями у розмірі 847,34 грн);
№633414290713, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 1020 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковим агентом із доходів платника податку у вигляді заробітної плати.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомлення - рішення, позивач 16 серпня 2021 року оскаржив їх в адміністративному порядку до Державної податкової служби України, яка Рішенням від 30 серпня 2021 року № 19702/6/99-00-06-01-01-06 скаргу ТОВ «Альянс» залишила без розгляду у зв`язку із непідтвердженням повноважень особи, яка її підписала.
Непогодившись з податковими повідомленнями-рішення, прийнятими ГУ ДПС у Миколаївській області 29 липня 2021 року, позивач звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та про їх скасування. 
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції позивача з контрагентами є реальними, що підтверджено первинними документами, натомість висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними доказами. Відповідачем не надано доказів на підтвердження недобросовісності позивача чи його контрагентів, як і не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем господарських операцій виключно з наміром отримати неправомірну податкову вигоду. Також, суд виходив з того, що основним підґрунтям доводів контролюючого органу, які стали підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, фактично було непідтвердження здійснення господарських операцій з огляду на недостатність основних засобів (транспортних засобів), працівників, відсутність складських приміщень, тощо, проте такі доводи не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами. Вказані обставини обґрунтовано виключно податковою інформацією, отриманою в результаті аналізу даних, наявних в інформаційно-аналітичних ресурсах ДПС.
Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що позивачем не доведено можливість правомірного формування податкової вигоди за спірними операціями та не доведено підстав для формування господарських операцій з його контрагентами. П`ятий апеляційний адміністративний суд в обґрунтування рішення зазначив, що враховуючи відображення у первинних документах по господарським операціям позивача з ТОВ «ЕЛЕКТРОМАШРЕМОНТ», ТОВ «ДРАХМА», ТОВ «ПОЛЕСТАРС», ТОВ «УКРТЕХНОПРОМ», ТОВ «ТАКОМА-ТОРГ», ПП «А-ОПТТОРГСЕРВІС», ТОВ «ТРАНЗИТ ПРО», ТОВ «ОПТ-КАПИТАЛ», ТОВ «ТРАНС-ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ФРІДЕМ», ТОВ «ТЕХНО МАСТЕР», ТОВ «КЕЛІМЕР», ТОВ «КОРСО ТРЕЙД», ТОВ «ТЕХНІКА СГ», ТОВ «СМАРТ-ФОР», ТОВ «КИЇВТОРГ РЕСУРС», ТОВ «ТВК КРОКУС», ТОВ «КАНТРІ ТОРГ», ПП «ТЕРРАТОРГБУД», ПП «БУД-ОПТОРГ-ПРАЙМ», ТОВ «БІЗНЕС-МАСТЕР ГРУП» недостовірної інформації, що свідчить про їх дефектність, погоджується з доводами контролюючого органу про ненадання позивачем документів, що підтверджують фактичне здійснення таких господарських операцій та, як наслідок, правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, якими збільшено зобов`язання з податку на прибуток та податку на додану вартість.
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.
Колегія суддів касаційної інстанції, вивчивши матеріали справи, дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосовано норми матеріального права та, як наслідок, надано помилкову оцінку обставинам справи, у результаті чого скасовано рішення суду першої інстанції, яке відповідає закону.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Щодо фактичного здійснення господарських операцій з придбання товарів у ТОВ «ЕЛЕКТРОМАШРЕМОНТ», ТОВ «ДРАХМА», ТОВ «ПОЛЕСТАРС», ТОВ «УКРТЕХНОПРОМ», ТОВ «ТАКОМА-ТОРГ», ПП «А-ОПТТОРГСЕРВІС», ТОВ «ТРАНЗИТ ПРО», ТОВ «ОПТ-КАПИТАЛ», ТОВ «ТРАНС-ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ФРІДЕМ», ТОВ «ТЕХНО МАСТЕР», ТОВ «КЕЛІМЕР», ТОВ «КОРСО ТРЕЙД», ТОВ «ТЕХНІКА СГ», ТОВ «СМАРТ-ФОР», ТОВ «КИЇВТОРГ РЕСУРС», ТОВ «ТВК КРОКУС», ТОВ «КАНТРІ ТОРГ», ПП «ТЕРРАТОРГБУД», ПП «БУД-ОПТОРГ-ПРАЙМ», ТОВ «БІЗНЕС-МАСТЕР ГРУП».
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 133.1 статті 133 ПК України, платниками податку з числа резидентів є, зокрема, суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами.
Згідно підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
За приписами пункту 135.1 статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
За приписами пункту 137.1 статті 137 ПК України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 187.1 статті 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Пунктом 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі у разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Згідно пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
За приписами пункту 198.3 статті 198 ПК України встановлено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 ПК України визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання, виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
У відповідності до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. 
У разі, коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
За змістом наведених норм право платника податків на збільшення податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податків у інших платників товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 ПК України) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).
Згідно приписів пункту 200.1 статті 200 ПК України встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з вимогами підпункту «б» пункту 200.4 розділу V ПК України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.
Положеннями пункту 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Статтею 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Із системного аналізу вказаних вище правових норм, можна дійти висновку, що правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкової вигоди виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної та зареєстрованої податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.
Водночас норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкової вигоди, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.
У справах, предмет спору в яких стосується правомірності відображення платником податків у бухгалтерському та податковому обліках фінансових показників господарських операцій, які, за висновком контролюючого органу, є фіктивними, сталою є практика правозастосування Верховним Судом, яка, якщо її узагальнити, полягає в тому, що правові наслідки у вигляді права платника податків на формування в податковому обліку податкового кредиту та витрат наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язано з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника. Господарські операції мають відповідати економічному змісту, відображеному в укладених платником податків договорах, та підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.
Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи контролюючого органу, зокрема про наявність таких обставин, як: неможливість реального здійснення операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, господарської діяльності у зв`язку з відсутності управлінського або технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов`язані з виникненням податкової вигоди, якщо для цього виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; здійснення операцій з товаром, що не вироблявся або не міг бути вироблений в обсязі, зазначеному платником податків у документах обліку; відсутність документів обліку.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, містити всі необхідні реквізити, бути підписані уповноваженими особами та які в сукупності із встановленими обставинами справи, зокрема, і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для здійснення господарських операцій, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податків даних податкового обліку.
Верховним Судом вже сформована стала та послідовна правова позиція щодо застосування наведених норм права. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2022 року у справі № 160/3364/19, виснувала, зокрема, що платник податків не може бути обмежений у використанні первинного документа для цілей податкового обліку в тому разі, якщо безпосередньо він не вносив до такого документа неправдиві (недостовірні) відомості. Всі негативні наслідки, пов`язані з недостовірністю даних, зазначених у первинному документі, мають покладатися виключно на ту особу, яка їх внесла. Якщо іншою особою були внесені до документа відомості щодо учасника господарської операції, який має дефекти правового статусу, то добросовісний платник податків, який скористався відповідним документом для підтвердження даних свого податкового обліку, не може зазнавати жодних негативних наслідків у тому разі, якщо інші обставини, зазначені в первинному документі, зокрема рух відповідних активів, мали місце. При цьому має враховуватися реальна можливість платника податків пересвідчитися у тому, чи були достовірними відомості, що внесені до первинного документа його контрагентом.
Такий висновок Велика Палата зробила, застосувавши норму частини восьмої статті 9 Закону №996-XIV, згідно з якою відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи. Цю норму Велика Палата тлумачила як таку, в якій відображено принцип індивідуальної відповідальності платника податків за внесення недостовірних відомостей до первинних документів.
Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на те, що визначальним для вирішення спорів про наявність податкових наслідків за результатами вчинення господарських операцій є дослідження сукупності обставин та первинних документів, які можуть як підтверджувати, так і спростовувати реальність господарських операцій. Саме по собі лише наявність вироку щодо контрагента платника податків, факт порушення кримінального провадження відносно контрагента та отримання під час таких свідчень особи щодо не прийняття участі у створенні і діяльності підприємства; лише податкова інформація щодо контрагентів по ланцюгу постачання; лише незначні помилки в оформленні первинних документів (окремо) не є самостійними та достатніми підставами для висновку про нереальність господарських операцій. Водночас у сукупності з іншими обставинами справи наявність або відсутність таких документів чи обставин можуть свідчити на спростування або підтвердження позиції контролюючого органу.
У справі, що розглядається, суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що між позивачем та його контрагентами ТОВ «ЕЛЕКТРОМАШРЕМОНТ», ТОВ «ДРАХМА», ТОВ «ПОЛЕСТАРС», ТОВ «УКРТЕХНОПРОМ», ТОВ «ТАКОМА-ТОРГ», ПП «А-ОПТТОРГСЕРВІС», ТОВ «ТРАНЗИТ ПРО», ТОВ «ОПТ-КАПИТАЛ», ТОВ «ТРАНС-ТРЕЙДИНГ», ТОВ «ФРІДЕМ», ТОВ «ТЕХНО МАСТЕР», ТОВ «КЕЛІМЕР», ТОВ «КОРСО ТРЕЙД», ТОВ «ТЕХНІКА СГ», ТОВ «СМАРТ-ФОР», ТОВ «КИЇВТОРГ РЕСУРС», ТОВ «ТВК КРОКУС», ТОВ «КАНТРІ ТОРГ», ПП «ТЕРРАТОРГБУД», ПП «БУД-ОПТОРГ-ПРАЙМ», ТОВ «БІЗНЕС-МАСТЕР ГРУП» були укладені договори поставки будівельних матеріалів.
При цьому, суд першої інстанції встановив, що спірні господарські операції були реально здійснені та підтверджені належним і достатнім комплексом первинних документів, зокрема: 
- відповідними договорами поставок, якими визначено предмет договору, кількість, ціну товару та умови його поставки та відповідними податковими та видатковими накладними, які підтверджують факт передання товару Позивачу;
- відповідними платіжними інструкціями, що свідчать про фактичну та повну оплату вартості поставленого товару позивачем на користь контрагентів; оплату проведено з усіма контрагентами, згідно бухгалтерського обліку, операції відображені відповідно відомостей по усіх контрагентам по рахунку 631 «розрахунки з вітчизняними постачальниками», у свою чергу товар обліковано по бухгалтерському рахунку Виписки по рахунку 205, які досліджені судом першої інстанції щодо кожного контрагента позивача та містяться у матеріалах справи;
- відповідними товарно-транспортними накладними, які фіксують переміщення товару. При цьому, суд обґрунтовано зазначив, що виявлені контролюючим органом окремі недоліки або неточності у товарно-транспортних накладних не можуть розцінюватися як безумовна підстава для заперечення реальності господарських операцій та позбавлення платника податку права на податковий кредит та формування витрат. 
Усі перелічені вище первинні документи під час розгляду справи досліджені судом першої інстанції та містяться у матеріалах справи.
Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Під час розгляду справи, судом першої інстанції було надано належну оцінку доказам, наданим позивачем та зібраним судом на підставі статті 9 КАС України та іншим обставинам, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо формування податкового кредиту. Зокрема, судом досліджено первинні документи, які згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України, є підставою для податкового обліку.
Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно Системи автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів на рівні ДПС не встановлено розбіжність у сумі податкового кредиту, задекларованого ТОВ «АЛЬЯНС» по взаємовідносинах з його постачальниками.
Щодо твердження контролюючого органу про нереальність оскаржуваних операцій суд першої інстанції дійшов висновку, що вони ґрунтуються виключно на припущеннях, зокрема:
- на інформації про нібито відсутність у контрагентів достатніх матеріальних, технічних та трудових ресурсів. Суд визнав, що такі відомості мають аналітичний характер, отримані з інформаційних баз податкового органу та самі по собі не є належними і допустимими доказами нереальності господарських операцій. При цьому за усталеними підходами Верховного Суду платник податків не несе відповідальності за можливі порушення податкової дисципліни його контрагентами за відсутності доказів узгодженості дій;
- на даних, отриманих від органів Національної поліції щодо переміщення транспортних засобів, які, за твердженням ДПС, унеможливлювали своєчасну доставку товару. Натомість судом першої інстанції встановлено, що контролюючим органом використовувалися помилкові номерні знаки транспортних засобів та некоректні розрахунки часу перевезення і розвантаження, тоді як фактичні маршрути та часові інтервали доставки не виключали можливості здійснення таких перевезень;
- на інформації, одержаній з системи "Відеоконтроль-Рубіж", оскільки остання носить допоміжний характер в діяльності ДАІ та не є безумовним підтвердженням фіксації місцезнаходження того чи іншого автомобіля. Інформація з цієї системи не є офіційним документуванням місця перебування автомобілів, які здійснювали транспортування товару, та не може свідчити про невикористання автомобілів в господарській діяльності позивача.
Крім того судом першої інстанції зазначено, що будь-яких доказів того, що позивач діяв без реальної господарської мети отримання прибутку, або з наміром штучного заниження бази оподаткування з податку на прибуток та податку на додану вартість, контролюючим органом під час розгляду справи до суду надано не було. При цьому судом встановлено, що за наслідками господарської діяльності ТОВ «Альянс» було використано поставлені товари в межах виконання підрядних, субпідрядних робіт, а саме: Договір 39/2019 капремонт покрівлі Южноукраїнської атомної станції, Договір субпідряду від 22 серпня 2016 року між Консорціумом «Укргідроенергобуд» та ТОВ «Альянс» щодо виконання робіт по завершенню 1 черги будівництва Дністровської ГАЕС, що досліджувалось відповідачем в Акті перевірки). Здійснено перевірки та є судові рішення у господарських справах (915/1000/19; 915/1002/19; 915/1004/19 за наслідками Державної фінансової інспекції та складених довідок, що підтверджує реальність виконання робіт, оскільки виникли відповідні юридичні та фактичні наслідки такої діяльності.
Надавши оцінку доказам, поданим під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що їх сукупність є достатньою для підтвердження фактичного здійснення господарських операцій між позивачем і його контрагентами та, відповідно, правомірності формування податкового кредиту та формування витрат.
Подання платником податку до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у них.
Разом з тим, відповідачем, на якого частиною другою статті 77 КАС України покладено обов`язок доведення правомірності його рішень, дій чи бездіяльності у разі, не надано доказів та не зазначено обставин, які б спростовували фактичне здійснення операцій між позивачем та його контрагентами, як і не доведено, що зміст укладених між ними угод не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов`язків, цілям та завданням статутної діяльності чи свідчить про намір ухилитися від оподаткування тощо.
За наведених обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 29 липня 2021 року: №632414290702, №632614290702, №632814290702, №632914290702.
Щодо правомірності прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 29 липня 2021 року № 633614290713 та № 633414290713, то судом першої інстанції встановлено наступне.
Відповідно до пункту 51-1 статті 51 ПК України, платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу.
Відповідно до абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно Акта перевірки ТОВ «Альянс» подано недостовірні відомості по податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ за III квартал 2017 року.
З розрахунку штрафних санкцій до податкового повідомлення-рішення №633414299713 вбачається, що суть порушення полягає саме в невірному відображенні реєстраційного номера облікової картки платника податку, що призвело до викривлення інформації про доходи фізичної особи та утримання податку на користь платника податку і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ за ІІІ квартал 2017 року, поданий 17 лютого 2018 року за №9298175200, в якому виправлений реєстраційний номер облікової картки платника податку « НОМЕР_1 » на реєстраційний номер облікової картки платника податку « НОМЕР_2 » з сумою доходу 3490,34 за ознакою доходу 140, нарахованого доходу, нарахованого перерахованого військового збору.
Уточнюючий податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за формою 1-ДФ за III квартал 2017 поданий 7 лютого 2018 року за №9298175200, в якому виправлений реєстраційний номер облікової картки платника податку « НОМЕР_1 » на реєстраційний номер облікової картки платника податку « НОМЕР_2 » з сумою доходу 3490,34 грн, за ознакою доходу 140.
ТОВ «Альянс» у судовому засіданні зазначило, що вказану помилку ним було виправлено самостійно.
За приписами статті 119 ПК України неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 1020 гривень.
Водночас, відповідно до пункту 119.3 статті 119 ПК України, штрафи, передбачені пунктами 119.1 і 119.2 цієї статті, не застосовуються у випадках, якщо помилки щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків у податковій звітності про суми доходів, нараховані (сплачені) на користь платника податків, суми утриманого з них податку були виправлені податковими агентами самостійно, у тому числі протягом 30 календарних днів з дня надходження повідомлень про помилки, виявлені контролюючим органом.
Оскільки невірне відображення РНОКПП не вплинуло на зменшення або збільшення сум податку, а також у зв`язку з тим що позивач самостійно виправив помилку штрафи, передбачені пунктами 119.1 і 119.2 цієї статті, не застосовуються.
За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що податкове повідомлення-рішення від 29 липня 2021 року №633414290713-є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 29 липня 2021 року №633614290713, то судом першої інстанції встановлено таке.
Перевіркою встановлено, що ТОВ «Альянс» занижено військовий збір на загальну суму 3440,19 грн, в результаті невірного нарахування сум військового збору в порушення пункту 16-1 Підрозділу 10 розділу XX ПК України.
Порушення протягом періоду з квітня 2016 року по березень 2019 року (кінець періоду, який перевірявся) має триваючий характер відповідно до вимог пункту 111.5 статті 111 ПК України.
Відповідно до підпункту 17.1.16 пункту 17.1 статті 17 ПК України, платник податку має право надавати за власною ініціативою письмові пояснення та/або документи щодо обставин, які підтверджують відсутність його вини у вчиненому податковому правопорушенні, в порядку, встановленому ПК України.
Під час перевірки ТОВ "Альянс" було надано запити від 7 червня 2021 року №1, від 8 червня 2021 року №2 щодо надання пояснень, та обґрунтування причин та обставин, які призвели до невірного нарахування сум військового збору. Проте посадові особи відмовились від отримання запитів, про що 8 червня 2021 року відповідачем було складено Акт №678/14-29-07-13/32741433 про неможливість вручення запитів.
Застосування штрафної санкції за положеннями статті 125.1.1 ПК України ненарахування та/або неутримання, та/або несплата (неперерахування), та/або нарахування, сплата (перерахування) не в повному обсязі податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь нерезидента або іншого платника податків, а також нерезидентом, на якого покладено обов`язок сплачувати податок у порядку, встановленому розділом III цього Кодексу, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 10 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.
Однак таблиця до розрахунку штрафної санкції містить вихідну величину 25%.
Проте, відповідачем не доведено та зазначено, яке саме порушення вчинено позивачем, з яких саме заробітних плат неутримано військовий збір.
Судом першої інстанції встановлено, згідно звітів 1 ДФ за вказані періоди поквартально у розділі ІІ «Військовий збір» при математичному обчисленні відхилень не встановлено. Вказана сума доходу, що виплачена на користь платника обчислена з вирахуванням військового збору у розмірі 1,5%. Крім того, за поясненням позивача в судовому засіданні бухгалтер вводить до програми суми доходів, а програма автоматично обчислює величину військового збору, тому форма звіту 1-ДФ не допустила б формування звіту у разі помилки в обчисленні відповідного збору. Крім того, у податковій звітності позивача помилок не виявлено. 
Таким чином, суд дійшов висновку, відповідачем не доведено вказане порушення позивача, оскільки з Акта перевірки неможливо детально встановити суть порушення, його зміст та обсяг.
За наведених обставин, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 29 липня 2021 року №633614290713.
Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову, не спростувавши доводи суду першої інстанції з урахуванням встановлених обставин і належних та допустимих доказів, які містяться у матеріалах справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно статті 352 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Переглянувши судове рішення суду, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів касаційної інстанції дійшла висновку, що при ухваленні рішення, суд апеляційної інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, а тому касаційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду апеляційної інстанції - скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.
З огляду на викладене, постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року підлягає скасуванню, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 червня 2025 року - залишенню в силі.
Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до Верховного Суду з касаційною скаргою ТОВ «Альянс» було сплачено судовий збір у розмірі 36320 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 9 січня 2026 року №9.
Таким чином, судові витрати, понесені позивачем при поданні касаційної скарги у розмірі 36320 грн підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Миколаївській області.
Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс» задовольнити. 
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2025 року скасувати, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 4 червня 2025 року залишити в силі.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вулиця Героїв Рятувальників, 6,м. Миколаїв, 54005 ЄДРПОУ 44104027) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альянс" (вулиця Промислова, 8 корпус А, смт Костянтинівка, Миколаївська область, Вознесенський район, 55340 ЄДРПОУ 32741433) судові витрати у розмірі 36320 (тридцять шість тисяч триста двадцять) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Постанова у повному обсязі складена 16 квітня 2026 року. 
Суддя-доповідач О.В.Білоус
Судді Н.Є.Блажівська
І.Л.Желтобрюх