ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 лютого 2026 року справа №200/748/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Компанієць І.Д., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 р. у справі № 200/748/25 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач, ГУПФУ), третя особа Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – третя особа), в якій просила: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 №101650006659 “Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ” про відмову у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року №1058-IV на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року №3723-XII на підставі довідки Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 № 03-43/12756/24, у розмірі 90 відсотків суми заробітної плати (суддівської винагороди) померлого годувальника, без обмеження пенсії максимальним розміром, починаючи з 18.10.2024;
-зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_1 з пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09 липня 2003 року №1058-ІV на пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ на підставі довідки Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 № 03-43/12756/24, у розмірі 90 відсотків суми заробітної плати (суддівської винагороди) померлого годувальника, без обмеження пенсії максимальним розміром, починаючи з 18.10.2024.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
Позивач, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове яким задовольнити позов, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.
В обгартування скарги зазначено, що судом першої інстанції при вирішенні спору було, серед іншого, зазначено про врахування тих обставин, що Закон України № 1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом № 3723 і за Законом № 1058.
Разом з цим, суд зазначив, що відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 , останній мав трудовий стаж 9 років державної служби України, що не узгоджується з приписами частини 13 статті 37 Закону № 3723.
У заяві про переведення на пенсію у зв`язку з втратою годувальника довільної форми відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ позивач просила провести перерахунок пенсії по втраті годувальника на підставі довідки Київського окружного адміністративного суду про суддівську винагороду від 26.11.2024 № 03-43/12756/24 у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди ОСОБА_2 без обмеження пенсії максимальним розміром, починаючи з 18.10.2024 року (дата смерті годувальника).
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20 грудня 2024 року №1000-0216-8/196487 повідомлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області винесено рішення про відмову у перерахунку пенсії у разі втрати годувальника по довідці про заробітну плату померлого чоловіка у розмірі 90% суддівської винагороди відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 року №1402-УІІІ та повідомлено, що їй відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника за законами «Про державну службу» та «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено, а здійснюється за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІУ.
Положення статті 37 Закону України „Про державну службу“ від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ в цілому неконституційними не визнавались.
Відповідно до пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-УІІІ державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р„ N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Отже, згідно з підпунктом 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-УІП право на призначення пенсій відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ ( з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.12.2022 № З-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17) збережено для:
-державних службовців, які на день набрання чинності Законом № 889-УІІІ займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України; вони мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 10 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення“ Закону № 889-УІІІ);
-осіб, які на день набрання чинності Законом № 889-УІІІ мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України; за ними зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (пункт 12 розділу XI „Прикінцеві та перехідні положення“ Закону № 889-УІІІ).
Відповідно до абзацу 5 частини 2 статті 46 Закону №889-УІІІ до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.
Аналогічні приписи закріплено і у Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).
Відповідно до частин 13, 14 статті 37 Закону № 3723-ХІІ (в редакції, чинній на час її звернення за призначенням пенсії) у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримували або мали право на пенсію за цим Законом.
Системний аналіз наведених положень дає підстави сформувати висновки проте, що пенсійне забезпечення державних службовців із 1 травня 2016 року унормовано Законом № 1058-IV як загальним законом (lex generalis), за винятком осіб, визначених у пунктах 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII, до пенсійного забезпечення яких може бути застосована стаття 37 Закону № 3723-ХІІ як норма спеціального закону (lex specialis).
Водночас, у разі смерті осіб, визначених у пунктах 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII під час їх перебування на державній службі та наявності у таких осіб стажу державної служби не менше 10 років станом на 1 травня 2016 року, непрацездатні члени сім`ї таких осіб, які отримували або мали право на пенсію Законом № 3723-ХІІ (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), мають право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною тринадцятою статті 37 Закону № 3723- ХІІ.
При цьому базою нарахування пенсії по втраті годувальника, в контексті положень частини тринадцятої статті 37 Закону № 3723-ХІІ, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, є сума заробітної плати померлого годувальника.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від і 6 грудня 2021 року у справі № 752/5153/17 (адміністративне провадження № К/9901/17317/18) сформував правовий висновок щодо застосування наведених правових норм.
ОСОБА_2 фактично підпадає під правове регулювання положень статті 37 Закону № 3723-XII, оскільки на момент смерті перебував на державній службі та мав стаж державної служби понад 10 років.
Скаржник звертає увагу, що посилання суду першої інстанції на ті обставини, що ОСОБА_2 мав трудовий стаж 9 років державної служби України, що не узгоджується з приписами частини 13 статті 37 Закону № 3723-ХІІ не відповідають фактичним обставинам справи, та спростовується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки померлого.
Від відповідача надійшов відзив на скаргу в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
В обґрунтування зазначено, зокрема, що суд зробив правильний висновок про те, що відмова у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 90% щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є правомірною, оскільки виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.
Законом України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 №№1402 (далі — Закон № 1402) не передбачено призначення пенсій в разі втрати годувальника.
Призначення пенсій по втраті годувальника державного службовця відповідно до Закону № 889 не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області та отримує з 19.10.2024 пенсію у зв`язку з втратою годувальника на трьох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідно до довідки виданої Київським окружним адміністративним судом про суддівську винагороду від 26.11.2024 №03-43/12756/24 розмір суддівської винагороди судді Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 , повноваження якого припинені у зв`язку зі смертю, станом на 18.10.2024 склав 130061,25 грн. Загальний стаж ОСОБА_2 складає 25 років 02 місяці 17 днів, а стаж роботи на посаді судді - 20 років 02 місяці 27 днів.
09.12.2024 позивач, звернулась до Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії № 6303, а саме про переведення на пенсію по втраті годувальника у розмірі 90% суми заробітної плати (суддівської винагороди) померлого годувальника відповідно Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі — Закон № 3723). 
Заяву розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.
За результатом розгляду звернення позивача відповідач прийняв рішення від 12.12.2024 № 101650006659, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 в перерахунку пенсії, оскільки призначення пенсій у зв`язку з втратою годувальника за законами “Про державну службу” та “Про судоустрій та статус суддів” не передбачено, пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється за нормами Закону України від 09.07.2003 №1058 “Про загальнообов`язкове пенсійне страхування”.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Щодо переведення на пенсію відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723 «Про державну службу» (в редакції від 01.01.2008), колегія суддів зазначає наступне.
Так, ч. 4 ст. 43 Закону України “Про статус суддів” від 15.12.1992 № 2862-XII визначала, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон № 3723).
Відповідно до цієї норми пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” № 2453-VI від 07.07.2010, судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.
Відповідно до ч. 3 ст. 138 цього Закону щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Закон № 2453-VI не визначав і не визначає на момент розгляду справи особливостей пенсійного забезпечення осіб, що перебували на утриманні судді, на випадок його смерті.
У лютому 2015 року вступив в законну силу Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12 лютого 2015 року, розділ 10 якого визначав статус судді у відставці.
Згідно статей 141-142 цього Закону суддя у відставці також мав право на призначення йому пенсії на умовах передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII, або за його вибором право на отримання щомісячного довічного утримання.
Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким було змінено назву статті 37 Закону України «Про державну службу» на нову назву «Пенсійне забезпечення державних службовців».
У подальшому, Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі – Закон № 889-VIII) за винятком статті 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII.
Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII та Закону № 2453-VI державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII.
Колегія суддів зазначає, що пункт 13 розділу 11 Закону № 889-VIII передбачає, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону № 3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.
Положення про реалізацію права судді на відставку за нормами Закону № 2453-VI передбачені і пунктом 25 частини другої розділу 12 перехідних положень Закону №1402- VIII.
З 08 червня 2016 року у зв`язку з ухваленням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року № 4-рп/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», визнано неконституційними окремі норми статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Зокрема частиною четвертою резолютивної частини Конституційний Суд України вказав наступний порядок виконання рішення: частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 31 травня 2021 року у справі № 569/10026/16-а, від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 25 травня 2022 року у справі № 409/2218/17.
Отже, суддя виходячи у відставку, мав право обрати пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання судді. Окрім того, він мав право на пенсію за віком на загальних підставах, визначених Законом № 1058.
Відповідно до статті 37 Закону № 3727-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.
Отже, за наявності умов, передбачених Законом України «Про державну службу» - стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебувала позивачка, остання має право на таку пенсію.
Крім того, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого стажу державної служби не менше 10 років та факту непрацездатності утриманця.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №752/5153/17.
Чоловік позивачки, на момент смерті мав більше 20 років стажу роботи на посаді судді, тобто мав право на одержання пенсії державних службовців відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993 року, а тому позивачка має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.
У статті 37-1 Закону № 3727-ХІІ було передбачено, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.
Отже, якщо суддя обрав пенсію за віком, то мав би право отримувати її (а у разі підвищення заробітної плати суддів – у збільшеному розмірі) до смерті.
Законом № 3723 було передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, на яку нараховувалися страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням норм частини п`ятої цієї статті, а на двох і більше членів сім`ї – 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною восьмою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала пенсію за цим Законом.
Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.
Закон № 1058 не містить норми, яка б дозволяла замість пенсії за віком померлого годувальника застосовувати щомісячне довічне грошове утримання судді. Однак цей Закон і не визначає, за яким законом повинна розраховуватися пенсія за віком померлого годувальника, якщо він мав право на таку пенсію за Законом № 3723 і за Законом № 1058.
Так, частину 1 статті 37 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника – судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:
(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України “Про державну службу” № 3723-XII від 16.12.1993, або
(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV від 09.07.2003.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 31 травня 2021 року у справі № 569/10026/16-а, від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 25 травня 2022 року у справі № 409/2218/17, від 07 листопада 2023 року у справі №420/9478/21, від 16 травня 2024 року у справі № 480/9570/21.
Крім того, Верховний Суд, зокрема у постанові від 09 листопада 2018 року у справі №236/3193/16-а наголосив на наявності права утриманців судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ та вказав, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою статті 37 Закону № 3723-ХІІ, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Дотримання принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права полягає у тому, що, приймаючи нові умови пенсійного забезпечення згідно Закону № 889-VIII, Верховна Рада України закріпила право певних осіб на конкретні умови призначення пенсії, зокрема, пенсії державного службовця шляхом відсилання до норм Закону, який, серед іншого, передбачає такий вид пенсійного забезпечення, як призначення пенсії по втраті годувальника. За таких умов, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.
Таким чином, враховуючи передбачену Законом № 2453-VI наявність у померлого права на отримання пенсії на умовах, передбачених статтею 37 Закону № 3723-XII, колегія суддів судів дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав для призначення позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ за її вибором.
При цьому, колегія суддів зазначає, що за приписами законодавства, саме Пенсійний фонд та його органи повинні забезпечити умови, за яких особа обізнана з умовами призначення різних пенсій і може робити усвідомлений вибір.
Належне виконання цього обов`язку передбачає надання інформації про умови призначення усіх видів пенсії, на які заявник має право. З огляду на це, працівник відповідача повинен був роз`яснити позивачці можливість оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, розрахованої з розміру пенсії за віком годувальника як за Законом № 1058, так і за Законом № 3723, якщо померлий мав на неї право, проінформувати заявницю про їх розміри.
Разом з тим, стосовно обрання позивачем правильної базової величини для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а саме у розмірі 90% від заробітку (грошове забезпечення судді) розрахованого на підставі довідки Київського окружного адміністративного суду від 26.11.2024 № 03-43/12756/24, колегія суддів зазначає наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом № 1058-IV, відповідно до статті 1 якого пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Суд звертає увагу, що Законом № 1058 передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у статті 27 цього Закону.
Крім того, частиною 1 статті 37 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Таким чином, враховуючи положення цієї статті колегія суддів зазначає, що розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначається в залежності від розміру пенсії померлого годувальника.
Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2018 року у справі №236/3193/16-а, від 11 липня 2019 року у справі №667/1568/16, від 15 січня 2020 року у справі №592/7939/16-а, від 28 квітня 2020 року у справі №635/4299/17, від 07 листопада 2023 року у справі №420/9478/21.
Верховний Суд вже розглядав справи № 667/1568/16, № 592/7939/16-а, № 635/4299/17 та № 318/2128/15-а з подібними правовідносинами та, відповідно, у постановах від 11.07.2019, 15.01.2020, 28.04.2020 та 19.03.2021 дійшов висновку, що “виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді”.
Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, у подібних правовідносинах, враховуючи положення законів №1058-IV та № 3723-ХІІ в сукупності, дійшов висновку, що частину першу статті 37 Закону №1058-IV слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання, і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону № 3723-XII визначається, зокрема, у розмірі 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 № 3723-XII.
Також, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20 також вказав, що не є перешкодою для застосування пенсії за віком як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника та обставина, що суддя у відставці не отримував пенсії за віком, а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці.
Колегія суддів зазначає, що на цей час спірні відносини регулювалися Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу» , який набув чинності 01.05.2016, у зв`язку з чим положення попереднього Закону № 3723-XII «Про державну службу» частково втратили чинність, у тому числі норми, якими було врегульоване пенсійне забезпечення державних службовців.
Натомість у ст. 90 Закону № 889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тобто в загальному порядку.
З огляду на це, суд дійшов до висновку, що базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, отже вимоги в частині визначення базовою величиною пенсії у зв`язку з втратою годувальника 90% суми заробітної плати (суддівської винагороди) є помилковими та необґрунтованими, оскільки базовою величиною для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника 90% розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі статті 37 № 3723-XII.
З огляду на встановлені обставини справи, наведені норми законодавства, вимоги позивача, суд дійшов до висновку, що належним способом захисту, необхідним для поновлення порушеного прав позивача, є:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 №101650006659 “Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ”;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.12.2024 № 6303 про переведення на пенсію по втраті годувальника відповідно Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-ХІІ в розмірі 90% розміру пенсії ОСОБА_2 за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України “Про державну службу” 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно частини 4 статті 317 КАС України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права та дійшов помилково висновку про наявність підстав для задоволення позову, судове рішення підлягає скасуванню, з прийняттям нового судового рішення.
Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись статями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 р. у справі № 200/748/25 – задовольнити.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 квітня 2025 р. у справі № 200/748/25– скасувати. 
Прийняти нове судове рішення.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 №101650006659 “Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.12.2024 № 6303 про переведення на пенсію по втраті годувальника відповідно Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-ХІІ в розмірі 90% розміру пенсії ОСОБА_2 за віком, обчисленої на підставі статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області понесених витрат по сплаті судового збору у розмірі 3028 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду, крім випадків, встановлених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 19 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач: Е.Г. Казначеєв

Судді А.А. Блохін

І.Д. Компанієць