Справа № 143/1068/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2026 року   м. Погребище 

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі: 
головуючого – судді Сича С.М.,
за участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в місті Погребище Вінницького району Вінницької області цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:
У листопада 2025 року ТОВ «Таліон Плюс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що 06.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №263772714 у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до якого відповідач отримав кредитні кошти з урахуванням усіх траншів на суму 14400 грн. 00 коп. шляхом перерахування на картку позичальника № НОМЕР_1 на строк до 05.02.2030 року зі сплатою базової процентної ставки в розмірі 0,98 відсотків в день. 
08.04.2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено Договір факторингу №МВ-ТП/30, за змістом якого первісний кредитор відступив на користь позивача право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії №263772714. 
Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконував, у зв`язку із чим ТОВ «Таліон Плюс» було достроково розірвано Договір кредитної лінії №263772714 шляхом направлення відповідачу відповідного повідомлення. З 03.09.2025 року припинилося право позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом.
Загальна сума заборгованості за Договором кредитної лінії №263772714, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 30.01.2026 року, становить 29868 грн. 30 коп., із яких: заборгованість по кредиту – 14400 грн. 00 коп. та заборгованість по процентам – 15468 грн. 30 коп. При цьому позивач зазначає, що відсотки були нараховані за період з 06.01.2025 року по 07.04.2025 року, оскільки відповідач з 08.04.2025 року був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, а тому до спірних правовідносин банк застосував приписи пункту 15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Посилаючись на наведені обставини, ТОВ «Таліон Плюс», з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 30.01.2026 року, просить стягнути на його користь із відповідача вказану заборгованість за Договором кредитної лінії №263772714 в сумі 37290 грн. 70 коп., із яких: заборгованість по кредиту – 14400 грн. 00 коп. та заборгованість по процентам – 15468 грн. 30 коп., судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн. 00 коп. (а.с. 1-8, 115-123).
Ухвалою судді від 24.12.2025 року відкрито провадження у справі та визначено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.100-102).
У заяві від 27.02.2026 року представник ТОВ «Таліон Плюс» просить здійснювати розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.128).
Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи (а.с.107, 110), в судові засідання, призначені на 30.01.2026 року та 03.02.2026 року, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.
За таких обставин, з урахуванням позиції представника позивача, суд 03.03.2026 року постановив ухвалу про прийняття до розгляду заяви про зменшення розміру позовних вимог від 30.01.2026 року та заочний розгляд справи.
Сторони у судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
За змістом ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За правилами ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. 
Звертаючись із позовом до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд має забезпечити сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 06.01.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено Договір кредитної лінії №263772714 (далі – Кредитний договір).
За змістом п.2.2 Кредитного договору загальний розмір кредиту становить 14400 грн. 00 коп.
Згідно із п.2.3 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику перший транш у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту, 06.01.2025 року. 
В п.1.2 Кредитного договору визначено, що кредит надається строком на 30 днів.
В п.3.1 Кредитного договору визначено, що позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати перший транш у рамках кредитної лінії шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті. На момент укладання цього договору строк Дисконтного періоду користування становить 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п.3.2 договору. 
В п.3.2 Кредитного договору визначено, що сторони погодили, що встановлений у п.3.1 договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань, строк оплати яких настав, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду.
Для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 648 грн. 00 коп. та нараховану комісію за надання кредиту у розмірі 720 грн. 00 коп. (п.3.3 Кредитного договору).
За змістом п.3.4 Кредитного договору ініціювання позичальником пролонгації чи поновлення Дисконтного періоду є конклюдентною дією, спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим договором умов користування кредитом без зміни строку дії договору. 
В п.7.1 Кредитного договору обумовлено, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення Дисконтного періоду – 05.02.2025 року, а саме протягом 30 днів від дати отримання першого траншу позичальником. 
Згідно із п. 7.2 Кредитного договору в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після закінчення строку дії договору чи ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання договору.
Кінцева дата повернення кредиту – 05.02.2030 року (п.7.3 Кредитного договору).
За п.7.4.1 Кредитного договору проценти протягом Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю не пізніше останнього дня Дисконтного періоду кредитування.
В силу п.7.4.2 Кредитного договору після закінчення Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати проценти щоденно.
В п.8.1 Кредитного договору визначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти.
За п.8.2 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є Базовою процентною ставкою, фіксованою і не підлягає зміні кредитодавцем в односторонньому порядку. У разі, якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом Дисконтного періоду, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів визначається шляхом множення Базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання.
Базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту (п.8.3 Кредитного договору) (а.с.23-34). 
Згідно із довідкою ТОВ «Профідгід» 06.01.2025 року на підставі Кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу 14400 грн. 00 коп. (а.с.48).
Згідно із листом АТ «Універсалбанк» від 14.02.2026 року та рухом коштів по картці від 12.12.2026 року на ім`я ОСОБА_1 відкрито картку № НОМЕР_1 , на яку 06.01.2025 року було зараховано кошти в сумі 14400 грн. 00 коп. (а.с.124).
08.04.2025 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №МВ-ТП/30 (далі – Договір факторингу).
Відповідно до п.2.1 Договору факторингу клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату.
В силу п.4.1 Договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту укладення реєстру права вимоги (а.с.12-14).
Відповідно до розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» станом на 08.04.2025 року, та Витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача за Кредитним договором за тілом кредиту в сумі 14400 грн. 00 коп. та за процентами в сумі 8409 грн. 44 коп. (а.с.15, 17,18).
Згідно із розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідача станом на 08.04.2025 року по процентах становить 8409 грн. 44 коп. (а.с.18 зворот – 20).
03.09.2025 року ТОВ «Таліон Плюс» направило на адресу відповідача повідомлення про розірвання Кредитного договору (а.с.49 зворот).
Також позивачем направлено на адресу відповідача досудову вимогу про погашення заборгованості за Кредитним договором в сумі 50754 грн. 08 коп. (а.с.50).
Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що сторони, діючи вільно, на власний розсуд, уклали в електронній формі Кредитний договір. 
При цьому суд враховує, що правомірність укладеного між сторонами Кредитного договору як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковим для виконання. Банк надав відповідачу кредитні кошти, які останній повинен був повертати шляхом внесення періодичних платежів. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Аналіз вказаних норм свідчить, що частина перша статті 514 ЦК України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором.
Згідно із ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
В ч.1 ст.1078 ЦК України унормовано, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Із матеріалів справи випливає, що до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором на підставі Договору факторингу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Судом встановлено, що відповідач порушив умови укладеного Кредитного договору, оскільки належним чином не виконував свого зобов`язання, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 14400 грн. 00 коп., які, ураховуючи факт розірвання Кредитного договору позивачем в односторонньому порядку, слід стягнути із відповідача на користь позивача.
Визначаючись із позовними вимогами в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 15468 грн. 30 коп., суд виходить із того, що у заяві про зменшення розміру позовних вимог від 30.01.2026 року вказано, що вказаний розмір процентів було нараховано за період з 06.01.2025 року по 07.04.2025 року, однак будь – яких розрахунків виникнення саме такої суми заборгованості за процентами в окреслений період позивачем не надано.
В той же час, відповідно до розрахунку заборгованості, сформованого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», Витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу, розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», станом на 08.04.2025 року заборгованість відповідача за Кредитним договором за процентами становила 8409 грн. 44 коп. (а.с.15, 17,18).
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що із відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за процентами в розмірі 8409 грн. 44 коп.
Таким чином, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за Кредитним договором в розмірі 22809 грн. 44 коп. (14400 грн. 00 коп. + 8409 грн. 44 коп.), що становить 76,36% (22809 грн. 44 коп. : (29868 грн. 30 коп. : 100) від ціни позову, а тому позов підлягає частковому задоволенню.
За змістом ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено за пред`явлення позову судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. (а.с.11 зворот).
Відтак, із відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 1849 грн. 74 коп. (2422 грн. 40 коп. : 100 Х 76,36).
Вирішуючи питання про стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп., суд виходить із наступного.
За змістом п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.  За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано: Договір про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 року, що укладений між позивачем та АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» з Додатковою угодою до нього №1923 від 09.10.2025 року, згідно із якими вартість адвокатських послуг становить 5000 грн. 00 коп. (а.с.52 зворот – 57 зворот); Акт прийому-передачі наданих послуг від 09.10.2025 року (а.с.58); платіжну інструкцію від 09.10.2025 року про перерахування позивачем на рахунок АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» оплати за надання правової допомоги в сумі 5000 грн. 00 коп. (а.с.58 зворот); ордер на надання правничої допомоги серії СВ №1116266 від 02.12.2024 року, виданий АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» адвокату Колінько А.В. (а.с.51); копію свідоцтва про право на заняття Колінько А.В. адвокатською діяльністю серії ЧН №000666 (а.с.50 зворот).
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених позивачем на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу. 
Так, суд ураховує, що згідно Акту прийому-передачі наданих послуг від 09.10.2025 року на аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій було витрачено 4 год. та вартість цієї послуги становить 1000 грн. 00 коп.; на підготовку та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудової вимоги) було витрачено 2 год. та вартість цієї послуги становить 500 грн. 00 коп.; на підготовку позовної заяви, що включає збір доказів, перевірку, друк на належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у справі та направлення її до суду витрачено 10 год. вартістю 3500 грн. 00 коп.
На переконання суду, зазначені в цьому Акті прийому-передачі наданих послуг обсяг наданих адвокатом послуг та витрачений час не співмірні їх вартості в сумі 5000 грн. 00 коп. 
Так, аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики в цілому є складниками такої послуги як підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості, а тому вони не можуть мати окремий вартісний показник.
Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що позовна заява надійшла до суду через систему «Електронний суд», а тому додані до позовної заяви копії письмових та електронних доказів належним чином не засвідчувалися.
Також позивачем не надано доказів вжиття адвокатом заходів щодо збору доказів, як-от направлення адвокатських запитів тощо.
Також суд вважає, що час виконання такої послуги як підготовка позовної заяви тривалістю 10 год., з огляду на характер спірних правовідносин та обсяг доказів, що до неї додаються, є надмірно завищеним.
Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат, ураховуючи складність справи, ціну позову, пропорційний до ціни позову розмір задоволених позовних вимог, обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію реальності адвокатських витрат, керуючись принципами справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Таліон Плюс» та стягнення із відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн. 00 коп. із розрахунку 3 год. роботи (2 год. 30 хв. на складання позовної заяви та 0 год. 30 хв. на підготовку досудової вимоги) вартістю по 500 грн. 00 коп. за 1 год.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі №205/5969/15-ц.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 22809 (двадцять дві тисячі вісімсот дев`ять) грн. 44 коп. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» сплачений судовий збір в розмірі 1849 (одна тисяча вісімсот сорок дев`ять) грн.74 коп.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», код ЄДРПОУ 39700642, місцезнаходження: вул. Жабинського, 13, Чернігів, Чернігівська область, 14017.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду складено 04.03.2026 року.

Суддя