Справа № 351/1315/25
Номер провадження №2/351/117/26

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року м.Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді    Мартинюка В.І.,
за участю секретаря 
судового засідання     Григоращук В.І.,
позивача        ОСОБА_1 ,
представника позивача     Петрички О.Є.,
представника третьої особи    Качмарської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом адвоката Петрички Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради про позбавлення батьківських прав,
ВСТАНОВИВ:
Стислий виклад позицій учасників справи.
Представник позивача адвокат Петричка О.Є. звернувся із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради про позбавлення батьківських прав.Позовні вимоги обгрунтував тим, що 22.04.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб відділом Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми, актовий запис № 3. Від спільного життя ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась донька - ОСОБА_3 . 26 жовтня 2015 року рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми шлюб між сторонами було розірвано. З того часу відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, з донькою не спілкується, не цікавиться її життям, про її фізичний і духовний розвиток не дбає, матеріальної підтримки не надає, не забезпечує необхідними умовами для нормального розвитку (одяг, харчування, медичний догляд, освіта тощо). Позивач разом із донькою проживали та були зареєстровані у с. Верхнє Піщане Сумської області. У зв`язку з веденням бойових дій на території Сумської області та з метою забезпечення безпеки дитини, позивач із донькою змушені були переїхати до родичів колишньої дружини у с. Іллінці Івано-Франківської області, де вони фактично проживають і на даний час. Зараз донька ОСОБА_4 проживає з батьком та перебуває на його повному утриманні. Зі слів позивача, відповідачка тривалий час проживає за межами України (Італійська Респубілка, місто ОСОБА_5 ), де створила нову сім`ю та не має наміру брати участь у вихованні спільної доньки. Така поведінка відповідачки негативно позначилася на емоційному стані доньки, вона не виявляє бажання підтримувати з відповідачкою будь-який контакт, що свідчить про втрату емоційного зв`язку між ними. На сьогоднішній день, всі питання щодо виховання ОСОБА_4 вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтвердив обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги.
Представник позивача адвокат Петричка О.Є. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча в порядку ст. 128 ЦПК України повідомлена про час та місце судового розгляду за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради Качмарська Н.М. у судовому засідання не заперечила щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 1 вересня 2025 року позовну заяву адвоката Петрички Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради про позбавлення батьківських прав прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання та зобов`язано Службу у справах дітей відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради у строк до 13.10.2025 надати суду письмовий висновок стосовно розв`язання спору, а саме можливості та доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
11 листопада 2025 року на адресу суду від третьої особи Служби у справах дітей відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради надійшов затверджений виконавчим комітетом Заболотівської селищної ради висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, інші процесуальні дії не вчинялись.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
При цьому, суд бере до уваги позицію Верхового Суду, сформульовану у Постанові КЦС ВС від 24.10.2024 у справі № 752/8103/13-ц (провадження № 61-6892св23) згідно якої, якщо сторони чи їх представники, інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
За таких обставин, із врахуванням позиції позивача, представника позивача, представника третьої особи – органу опіки та піклування, які не заперечували щодо розгляду справи за відсутності відповідача, суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідачки, на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення.
З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку провести заочний розгляд справи.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 22. Її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 7). 
Із копії рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 26 жовтня 2015 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22.02.2014 відділом Піщанської сільської ради Ковпаківського району м. Суми, актовий запис № 3, розірвано (а.с. 8).
Витягами з реєстру територіальної громади від 19.11.2024 № 2024/013994547 та № 2024/013994071 встановлено, що ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_3 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9, 10).
Згідно з довідками від 19.11.2024 № 2612-7002164498 та № 2612-7002164440 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи фактичне місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 11, 12).
Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї від 27.06.2025 № 198, ОСОБА_1 , 1986 р. нар., та його дочка ОСОБА_3 , 2014 р. нар., проживають в с. Іллінці з вересня 2024 року без реєстрації, як внутрішньо переміщені особи. Зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у с. Верхнє Піщане Сумської області. Час від часу в даному селі були бойові дії і ОСОБА_1 задля безпеки дочки вирішив переїхати до родичів колишньої дружини в с. Іллінці Івано-Франківської області. З дружиною ОСОБА_2 шлюб розірвано у 2015 році і з того часу дочка ОСОБА_4 проживає з батьком. Мати дитини ОСОБА_2 тривалий час перебуває за межами України, зі слів дочки ОСОБА_4 та колишнього чоловіка ОСОБА_6 має іншу сім`ю (а.с. 13).
Із довідки, виданої директором Іллінецького ліцею Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 27.06.2025 № 47 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переведена до 5 класу Іллінецького ліцею Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області. Вихованням ОСОБА_4 займається її батько ОСОБА_1 , який має постійний зв`язок з адміністрацією закладу та керівником класу, проявляє турботу про доньку, підтримує надає всіляку допомогу. Мати ОСОБА_2 участі у вихованні дочки не бере (а.с. 14).
У матеріалах справи міститься висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений службою у справах дітей та затверджений рішенням виконавчого комітету Заболотівської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 31.10.2025 № 1135-73/2025. У висновку вказано, що звернення ОСОБА_1 вмотивоване тим, що після розірвання шлюбу із ОСОБА_2 відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Із дочкою не спілкується, не цікавиться її життям та здоров`ям, матеріально не допомагає. Працівниками відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради 13 жовтня 2025 року проведено обстеження умов проживання сім`ї за адресою АДРЕСА_3 та встановлено, що за вказаною адресою проживає ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_3 із листопада 2024 року. Дочка повідомила, що останній раз спілкувалася з матір`ю близько 2 місяців тому, мама проживає в Італії, а вона з 2016 року проживає з батьком, який забезпечує її всім необхідним, ОСОБА_4 повідомила, що бажає матір позбавити батьківських прав. Мати ОСОБА_2 у телефонному режимі повідомила, що за сімейними обставинами не має змоги забрати ОСОБА_4 за межі території України та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав.
Малолітня ОСОБА_3 , у судовому засіданні повідомила, що маму бачила давно, ще коли жили в Сумах. Мама до неї телефонує дуже зрідка, десь раз в рік. Подарунки мама не надсилає, тільки на день народження вона отримує подарунок від усіх родичів – мами та бабусь, які проживають в Італії. Перед початком навчального року мама не цікавиться питанням її матеріального забезпечення, необхідного для відвідування школи. Вона проживає разом з батьком, який забезпечує її всім необхідним.
ОСОБА_1 у судовому засіданні повідомив, що з листопада 2024 року разом з дочкою проживає у с. Іллінці Коломийського району Івано-Франківської області у родичів колишньої дружини, куди переїхав із с. Верхнє Піщане Сумського району Сумської області. У с. Іллінці фактично проживає з дочкою в будинку бабусі його дочки за адресою: АДРЕСА_4 . Так як правовстановлюючі документи на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_4 відсутні, вимушено зареєстрований як внутрішньо переміщена особа в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який належить родичу колишньої дружини. 

Отже, судом встановлено, що зміст спірних правовідносин, які виникли на даний час між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 є відносини, які пов`язані із позбавленням батьківських прав (сімейні правовідносини).

Норми права, які застосовував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно із частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.
Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У відповідності до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов`язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України.
За приписами частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (указані правові висновки сформульовані у постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі № 686/16892/20, від 11.09.2020 у справі № 357/12295/18, від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18, від 13.04.2020 у справі № 760/468/18, від 11.03.2020 у справі № 638/16622/17, від 06.09.2023 у справі № 545/560/21).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 180/1954/19, від 13.11.2020 у справі № 760/6835/18, від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17, від 02.11.2020 у справі № 552/2947/19, від 24.04.2019 у справі № 300/908/17, від 12.09.2023 у справі № 213/2822/21.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Суд за результатами оцінки доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, із врахуванням того, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, перевіривши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності для вирішення справи, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має намір позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_3 на підставі того, що мати не спілкується з донькою, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться її життям, про її фізичний і духовний розвиток не дбає, матеріальної підтримки не надає, не забезпечує ОСОБА_4 необхідними умовами для нормального розвитку (одяг, харчування, медичний догляд, освіта тощо). Повідомив суд, що проживає з дочкою в родичів колишньої дружини у АДРЕСА_1 . Матеріали справи містять і висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_4 . Згідно з висновком обстеження умов проживання сім`ї проводилося за адресою: АДРЕСА_1 , що суперечить відомостям, повідомленим позивачем у судовому засіданні щодо фактичного місця його проживання з дочкою.
Керуючись правилами ч. 6 ст. 19 СК України, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування, поданим суду на виконання ч. 5 ст. 19 СК України, оскільки вважає його не достатньо обґрунтованим, адже в ньому відсутні переконливі дані з посиланням на докази, які б свідчили про винну поведінку матері, свідоме нехтування нею своїми обов`язками щодо виховання дочки, а лише містить загальне посилання на норми законодавства, довідку із закладу освіти (щодо активної участі позивача у вихованні дочки), а також на твердженні позивача (повідомленні), що відповідач ухиляється від спілкування та виховання дитини, що може суперечити інтересам малолітньої дитини. Крім того, вказаний висновок грунтується на документах, поданих позивачем, має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, а також із цього висновку не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту прав та інтересів дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена у статті 164 Сімейного кодексу України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного суду від 06.05.2020 по справі № 753/2025/19 (ЄДРСРУ № 89209715). 
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
На підставі досліджених у судовому засіданні доказів суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природних прав, наданих матері щодо дочки на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися із дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки. Та обставина, що дитина проживає з батьком, не свідчить безумовно про те, що матір дитини не бажає приймати участь у її вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Матеріальне забезпечення дитини батьком не може свідчити повною мірою про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 січня 2026 року в справі № 708/1440/24 (провадження № 61-14651св25) необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).
Враховуючи, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обгрунтування позовних вимог, а також доказів на підтвердження винної поведінки матері та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками щодо дочки, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат у справі.
За приписами ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.
Із врахуванням того, що у задоволенні позву судом відмолено у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню із відповідача.

На підставі викладеного, відповідно до ст. 19, 150, 151, 164-166 СК України та керуючись ст. 81, 89, 263-265, 268, 273, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :
У задоволенні позову адвоката Петрички Олександра Євгеновича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради про позбавлення батьківських прав, відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Служба у справах дітей відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей Заболотівської селищної ради міської ради, ЄРДПОУ 44160448, місце знаходження: вул. б. Хмельницького, 6, с-ще Заболотів, Коломийський р-н, Івано-Франківська обл.

Повний текст рішення складено 16.02.2026.

Суддя         Василь МАРТИНЮК