ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 січня 2026 року Справа № 915/271/25 
м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е. М. при секретарі судового засідання Артьомові І. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва, вул. Вадима Благовісного, 73, м. Миколаїв, 54001 (код ЄДРПОУ 02910048)
в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54001 (код ЄДРПОУ 26565573)
до відповідача Приватного підприємства “Алданн”, вул. Південна, 47, кв. 62, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54034 (код ЄДРПОУ 36270385)
про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи, повернення земельної ділянки шляхом демонтажу (знесення) тимчасової споруди

за участю представників учасників справи:
від прокуратури: Бескровна І.І. 
від позивача: представник не з`явився
від відповідача: представник не з`явився

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернувся Заступник керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради з позовною заявою до відповідача Приватного підприємства “Алданн”, в якій просить суд:
1. Усунути перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування вчиненої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності Приватного підприємства “Алданн” на нежитлову будівлю загальною площею 9,7 кв.м. за адресою: місто Миколаїв, площа Привокзальна, 7/7 з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи (запис № 33882194 від 28.10.2019).
2. Усунути перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання приватного підприємства “Алданн” повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку площею 12 кв.м. за адресою: місто Миколаїв, площа Привокзальна, 7/7 шляхом демонтажу (знесення) тимчасової споруди загальною площею 12 кв.м.
Прокуратура просить суд стягнути з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позовної заяви.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 21.02.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 14.03.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 28.02.2025 задоволено заяву Окружної прокуратури міста Миколаєва про вжиття заходів забезпечення позову (вх. № 2793/25 від 25.02.2025).
Вжито заходи забезпечення позову у справі № 915/271/25, а саме:
Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав, які уповноважені відповідно до законодавства України проводити реєстраційні дії щодо об`єктів нерухомого майна або проводити зміни в будь-який інший спосіб в Державному реєстрі прав, вчиняти реєстраційні дії відносно нежитлової будівлі загальною площею 9,7 кв.м. за адресою: місто Миколаїв, площа Привокзальна, 7/7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1947505148101).
В підготовчому засіданні 14.03.2025 судом постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та відкладення підготовчого засідання на 06.05.2025 о 10:30 год.
Підготовче засідання у справі Господарського суду Миколаївської області № 915/271/25, призначене на 06 травня 2025 року о 10:30 не відбулось, оскільки протягом часу, визначеного судом для проведення даного засідання, зокрема, у період з 10:07 по 11:04 у Миколаївській області тривала повітряна тривога.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.05.2025 призначено підготовче засідання по справі на 04.06.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 04.06.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, ухвалено здійснювати розгляд справи в розумний строк, передбачений ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 08.08.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08.08.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, ухвалено відкласти судове засідання по справі на 25.09.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.09.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, ухвалено відкласти судове засідання по справі на 06.10.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.10.2025, постановленою із занесенням до протоколу судового засідання, ухвалено оголосити перерву в судовому засіданні до 08.12.2025.
Судове засідання з розгляду даної справи, яке було призначено на 08.12.2025, не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Олейняш Е.М. в період з 24.11.2025 по 08.12.2025 (включно) у вимушеній позаплановій відпустці за сімейними обставинами.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 16.01.2026 призначено судове засідання по справі на 22.01.2026.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2026 закрито провадження у справі № 915/271/25 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині позовних вимог Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради (код ЄДРПОУ 26565573) до відповідача Приватного підприємства “Алданн” (код ЄДРПОУ 36270385) про усунення перешкод територіальній громаді міста Миколаєва у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Приватного підприємства “Алданн” повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку площею 12 кв.м. за адресою: місто Миколаїв, площа Привокзальна, 7/7 шляхом демонтажу (знесення) тимчасової споруди загальною площею 12 кв.м.
Повернуто Миколаївській обласній прокуратурі (вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54006, код ЄДРПОУ 02910048, Банк ДКСУ м. Києва, р/р UA748201720343150001000000340) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.), сплачений при поданні позову відповідно до платіжної інструкції № 225 від 13.02.2025 на суму 4 844, 80 грн.

Позивач явку повноважного представника в жодне підготовче/судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку ст. 120 ГПК України шляхом завчасного надіслання ухвал суду до електронного кабінету позивача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку документа в кабінет електронного суду.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відповідно до абз. 2 п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

04.03.2025 до Господарського суду Миколаївської області від позивача через підсистему “Електронний суд” надійшла заява (вх. № 3283/25 від 04.03.2025) про розгляд справи без участі представника Миколаївської міської ради. 
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення клопотання позивача про розгляд справи за відсутності представника позивача та можливість розгляду справи за відсутності представника позивача.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання 22.01.2026 не забезпечив.
Ухвала Господарського суду Миколаївської області від 16.01.2026, надіслана на адресу відповідача Приватного підприємства “Алданн”, вул. Південна, 47, кв. 62, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54034, повернута до суду поштовою установою із відміткою пошти “адресат відсутній”.

За приписами ч. 1 ст. 7 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань” Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
В Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, місцезнаходження юридичної особи; інформація для здійснення зв`язку з юридичною особою: телефон та/або адреса електронної пошти (п. 10, 18 ч. 2 ст. 9 вказаного Закону).

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Системний аналіз статей 120, 242 ГПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку свідчить, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17; від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням (правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Верховний Суд звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19, від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Оскільки в матеріалах справи відсутні підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, Суд вважає, що факт неотримання відповідачем поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19; від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20).
Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

В рішеннях від 28.10.1998 у справі “Осман проти Сполученого королівства” та від 19.06.2001 року у справі “Креуз проти Польщі” Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі. Вказаними рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”.)
В рішенні від 07.07.1989 року у справі “Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії” ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Судом також враховано, що відповідачем в порушення ст. 6 ГПК України не зареєстровано електронний кабінет в підсистемі ЄСІТС.
Водночас судом враховано, що відповідач повідомлений про розгляд справи в суді, оскільки під час розгляду справи представництво інтересів відповідача здійснювалось адвокатом Цюпою В. П.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про вжиття необхідних та достатніх заходів з метою повідомлення відповідача про розгляд справи. Оскільки відповідач не повідомив про причини неявки повноважного представника в судове засідання, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, затвердженого Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025, № 235/2025 від 15.04.2025, № 478/2025 від 14.07.2025, № 793/2025 від 20.11.2025, № 40/2026 від 12.01.2026 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 7 серпня 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 5 листопада 2025 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 3 лютого 2026 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
При здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 ГПК України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Згідно з приписами ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття "розумного строку" не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введення на території України воєнного стану, складну безпекову ситуацію у м. Миколаєві, і, відповідно, наявність обставин, що загрожують життю, здоров`ю та безпеці працівників апарата суду та відвідувачів суду в умовах збройної агресії проти України, а також з урахуванням надмірного навантаження та недостатню кількість суддів в Господарському суді Миколаївської області, щодо яких здійснюється автоматизований розподіл судових справ, з урахуванням показників часу, необхідного для розгляду справ та матеріалів (рішення Вищої кваліфікаційної комісії України від 26.02.2025 № 41/зп-25 та від 05.03.2025 № 46/зп-25, лист ДСА від 28.01.2025 № 15-2062/25), розгляд даної справи здійснено у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відповідно до ст. 26 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.
Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.
У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.
Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

В судовому засіданні 22.01.2026 судом відповідно до ч. 1 ст. 240 ГПК України проголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) рішення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція прокуратури.

Підставою позову прокуратурою зазначено обставини порушення ПП “Алданн” інтересів держави у зв`язку з незаконним оформленням права власності на тимчасову споруду в Заводському районі міста Миколаєва та використання земельної ділянки територіальної громади міста без правових підстав.
Так, договором про встановлення особистого строкового сервітуту від 08.09.2016 № 444 ПП “Алданн” встановлено земельний сервітут відносно земельної ділянки площею 12 кв. м на Привокзальній площі у місті Миколаєві для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 2 шт. (кожна площею 6 кв.м) для провадження підприємницької діяльності, зі строком дії з урахуванням продовження до 12.04.2020.
29.10.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно КП “Енерго” Лубінською О.М. зареєстровано за ПП “Алданн” право власності на нежитлову будівлю загальною площею 9,7 кв.м на Привокзальній площі, 7/7 у м. Миколаєві.
За інформацією виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.10.2024, рішення щодо надання об`єкту нерухомого майна адреси “площа Привокзальна, 7/7, м. Миколаїв” не приймалось. Крім того, об`єкт нерухомості, право власності на який зареєстровано за підприємством, фактично є тимчасовою спорудою.
Прокуратура зазначає, що навіть, якби існував факт будівництва ПП “Алданн” об`єкта нерухомості – нежитлової будівлі, то в такому разі наявне було б порушення передбаченого законодавством порядку забудови. При здійсненні “будівництва об`єкту нерухомості” ПП “Алданн” не отримано визначені законодавством обов`язкові дозвільні документи – містобудівні умови та обмеження, повідомлення про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а виконання “будівельних робіт” - без розроблення та затвердження проектної документації. Крім того, земельна ділянка комунальної власності, на якій розміщена спірна тимчасова споруда, право власності на яку зареєстровано за ПП “Алданн”, не відводилась для цієї мети.
Прокуратура зазначає, що земельна ділянка площею 12 кв.м. на Привокзальній площі у Заводському районі міста Миколаєва ПП “Алданн” після закінчення строку дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту не поверталась. З урахуванням викладеного, ПП “Алданн” фактично використовує земельну ділянку комунальної форми власності площею 12 кв.м. за відсутності відповідного рішення Миколаївської міської ради та укладеного правочину щодо такої земельної ділянки, незаконно оформивши право власності на тимчасову споруду на цій ділянці.
Позовні вимоги обґрунтовано приписами ст. 13, 14, 131-1 Конституції України, ст. 12, 83, 152 ЗК України, ст. 16, 21, 629, 391 ЦК України, ст. 36, 39 Закону України “Про регулювання містобудівної діяльності”, ст. 2, 5, 14, 26, 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень”, п. 2.29, 2.30 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, ст. 23 Закону України “Про прокуратуру та судовою практикою.

2.2. Правова позиція позивача.

Позивач у заяві (вх. № 3283/25 від 04.03.2025) зазначив, що вимоги, викладені у позовній заяві, підтримує в повному обсязі.

2.3. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач не скористався наданим йому ч. 1, 2, 4 ст. 161 ГПК України правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

3.1. Договір особистого строкового сервітуту.

Пунктом 1 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.07.2016 № 632 “Про укладення та продовження терміну дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення пересувної тимчасової споруди (групи пересувних тимчасових споруд) по м. Миколаєву” вирішено, зокрема:
1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж особистого строкового сервітуту на земельну ділянку загальною площею 12 кв. м, у тому числі 12 кв. м під тимчасовою забудовою, зарахувавши її до земель комерційного використання, для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 2 шт. (кожна площею 6 кв.м) на Привокзальній площі у Заводському районі.
1.1. Дозволити ПП “Алданн” укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту строком на 1 рік для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 2 шт. (кожна площею 6 кв. м) загальною площею 12 кв.м. для провадження підприємницької діяльності на Привокзальній площі у Заводському районі відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 24.03.2016 № 17-1135/2.

На підставі вказаного вище рішення 08.09.2016 між виконавчим комітетом Миколаївської міської ради (власник) та ПП “Алданн” (сервітуарій) було укладено договір № 444 про встановлення особистого строкового сервітуту, відповідно до умов якого виконавчий комітет Миколаївської міської ради на підставі рішення від 08.07.2016 за № 632 встановлює особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 12 кв.м на Привокзальній площі у Заводському районі в інтересах Сервітуарія, для розміщення групи пересувних тимчасової споруд у кількості 2 шт. (кожна площею 6 кв.м) для провадження підприємницької діяльності (п. 1.1 договору).
До договору між сторонами укладено договори про внесення змін, якими продовжувався строк дії договору та вносились зміни в частині розміру та порядку плати за встановлення особистого сервітуту, а саме: 
- на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.08.2017 № 728 укладено договір про внесення змін № 444 П/1-18 від 05.07.2018;
- на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 12.04.2019 № 344 укладено договір про внесення змін № 444 П/2-19 від 19.06.2019.
Договір та договори про внесення змін підписано та скріплено печатками сторін.
Договір зареєстрований у Миколаївській міській раді, про що у книзі реєстрації договорів про встановлення особистого строкового сервітуту вчинено запис від 08.09.2016 № 444.

Умовами договору сторони передбачили наступне.
Відповідно до п. 2.1 договору (в редакції договору про внесення змін № 444 П/2-19 від 19.06.2019) цим договором встановлюється особистий сервітут строком до 12.04.2020.
Відповідно до п. 2.2 договору після закінчення строку дії договору сервітуарій має право на подовження строку його дії. У цьому разі сервітуарій повинен не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору звернутись письмово до власника земельної ділянки з клопотанням щодо подовження строку його дії. Підставою для подовження строку дії договору буде відповідне рішення виконкому міської ради. Подовження строку договору оформлюється додатковою угодою (договором про зміни).
У разі порушення строку звернення до власника земельної ділянки з питання подовження (поновлення) цього договору або нездійснення плати у строк, визначений договором, його дія припиняється з дати закінчення строку дії договору, на який його було укладено, наслідком чого буде звільнення земельної ділянки від споруд.

Відповідно до п. 4.1 договору особистий сервітут встановлюється відносно земельної ділянки для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 2 шт. на підставі розробленої технічної документації.
Відповідно до п. 4.2 договору на земельній ділянці не дозволяється діяльність, яка не пов`язана з розміщенням пересувної тимчасової споруди.
Відповідно до п. 4.5 договору особистий сервітут не позбавляє власника земельної ділянки прав володіння, користування та розпорядження нею.

Відповідно до п. 5.1 договору у разі закінчення строку дії договору, його припинення або розірвання, сервітуарій зобов`язаний звільнити земельну ділянку від пересувних тимчасових споруд та привести її у стан, не гірший порівняно з тим, в якому вона була до розміщення споруд.

Відповідно до п.п. «в» п. 7.3 договору сервітуарій має право встановлювати в установленому законодавством порядку пересувні тимчасові споруди.

Відповідно до п.п. «а», «б», «в», «к», «м» п. 7.4 договору (в редакції договору про внесення змін № 444 П/2-19 від 19.06.2019) сервітуарій зобов`язаний:
- дотримуватись умов становлення сервітуту, встановленим цим договором;
- оформити паспорти прив`язки пересувних тимчасових споруд;
- розмістити пересувні тимчасові споруди відповідно до паспорта;
- у разі відмови сервітуарія від подовження строку дії договору припинити використання, демонтувати пересувні тимчасові споруди до закінчення строку дії договору, привести земельну ділянку у стан, придатний для використання за призначенням та письмово повідомити про це власника. 
У місячний строк звернутися до управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради з питання приведення тимчасових споруд у відповідність до затвердженого архетипу протягом п`яти місяців; 
- у разі не подовження власником строку дії договору сервітуарій зобов`язаний демонтувати пересувні тимчасові споруди та привести земельну ділянку у стан, придатний для використання за призначенням без відшкодування міською радою втрат замовника, у тому числі вартості майна.

Відповідно до п. 9.2 договору дія договору припиняється у разі:
- закінчення строку, на який його було укладено;
- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом;
- у разі відчуження Сервітуарієм пересувних тимчасових споруд.
Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п. 9.8 договору у разі припинення, розірвання цього договору або неподовження строку його дії сервітуарій зобов`язаний демонтувати пересувні тимчасові споруди та повернути власнику земельну ділянку на умовах, визначених цим договором. У разі невиконання сервітуарієм обов`язку щодо демонтування пересувних тимчасових споруд та умов повернення земельної ділянки сервітуарій зобов`язаний відшкодувати власнику завдані збитки.

08.09.2016 власник на підставі рішення від 08.07.2016 за № 632 передав, а сервітуарій прийняв земельну ділянку, відносно якої встановлено особистий строковий сервітут для розміщення групи пересувних тимчасових споруд па Привокзальній площі у Заводському районі, про що між сторонами складено та підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки, відносно якої встановлено особистий строковий сервітут від 08.09.2016.

Відповідно до інформації виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 25106/02.02.01-40/12/3/25 від 24.09.2025, наданої на адвокатський запит, на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради від 08.05.2024 № 749 було відмовлено ПП “Алданн” в укладені договору про встановлення особистого строкового сервітуту для розміщення та подальшого обслуговування тимчасової споруди площею 6 кв.м. на Привокзальній площі. 
Земельна ділянка належить до земель комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва.
В управлінні земельних відносин департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради інформація щодо надання ПП “Алданн” земельної ділянки в оренду або для укладення договору про встановлення особистого строкового сервітуту за адресою: Привокзальна площа, 7/7 відсутня.

Суду не подано доказів продовження строку дії договору особистого строкового сервітуту. Отже, договір припинив свою дію 12.04.2020, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено (п. 2.1, п. 9.2 договору).

3.2. Об`єкт, розміщений на земельній ділянці.

Відповідно до довідки № 12-4386 від 09.10.2019 Департаментом архітектури та містобудування Миколаївської міської ради на замовлення ПП “Алданн” нежитловій будівлі, загальною площею 12 кв.м. по пл. Привокзальна (згідно договору № 444 П/2-19 від 19.06.2019) запропоновано присвоїти поштову адресу пл. Привокзальна, 7/7.
Відповідно до довідки щодо показників на групу нежитлових приміщень б/н та б/д на замовлення ПП “Алданн” Фізичною особою-підприємцем Новіковим О.П. проведено поточні інвентаризаційні роботи щодо нежитлової будівлі за адресою площа Привокзальна, 7/7 у місті Миколаєві та встановлено щодо нежитлової будівлі: загальна площа - 9,7 кв.м.; основна площа – 9,7 кв.м.; площа забудови - 12,0 кв.м. Об`єкти самочинного будівництва відсутні.
26.10.2019 на замовлення ПП “Алданн” Фізичною особою-підприємцем Новіковим О.П. виготовлено технічний паспорт станом на 26.10.2019 на нежитлову будівлю, розташовану за адресою площа Привокзальна, 7/7, м. Миколаїв, Заводський район, Миколаївська область (інвентаризаційна справа № 478. Рік спорудження/реконструювання 2016. Площа основна (забудови) 12,0 кв.м. Загальна площа приміщень 9, 7 кв.м.
Відповідно до характеристики нежитлова будівля літера “А-1” має бетонний фундамент, цементну підлогу та металеве перекриття, стіни і покрівля виготовлені із профнастилу. 

Відповідно до інформаційної довідки № 413610317 від 17.02.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на нежитлову будівлю літ. “А-1” загальною площею 9,7 кв.м. та розташованою за адресою Миколаївська обл., м. Миколаїв, площа Привокзальна, буд. 7/7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1947505148101) зареєстровано 28.10.2019 за ПП “Алданн” (код ЄДРПОУ: 36270385) (номер відомостей про речове право 33882194). 
Документи, подані для державної реєстрації: довідка Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради про присвоєння адреси № 17-4386 від 09.10.2019, довідка ФОП Новікова О.П. щодо показників на групу нежитлових приміщень б/н, технічний паспорт № 478 від 26.10.2019.

03.10.2024 головним спеціалістом відділу контролю міського простору та комісійних обстежень департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради було проведено обстеження земельної ділянки, за результатами якого встановлено, що рішення виконкому ММР від 08.07.2016 № 632 договір про встановлення особистого строкового сервітуту для обслуговування пересувної тимчасової споруди площею 6 кв.м. строком до 08.09.2017 року. Термін дії продовжено до 28.08.2018 року.
На вказаній земельній ділянці розташована тимчасова споруда.
За результатами проведеного обстеження складено акт обстеження земельної ділянки від 03.10.2024. До акту додано фото. 

Відповідно до Реєстру дозвільних документів до 06.07.2020 за параметрами запиту “замовник: ПП “Алданн” та “адреса земельної ділянки: площа Привокзальна 7/7” інформацію щодо дозвільних документів не знайдено. 

Відповідно до інформації виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 19549/02.02.01-40/12/7/24 від 28.10.2024, наданої на запит прокуратури, повідомлено, що Департамент архітектури та містобудування Миколаївської міської ради не має повноважень щодо видачі дозволів на проведення будівельних робіт, прийняття об`єкта в експлуатацію та проведення перевірок об`єктів будівництва.
Містобудівних умов та обмежень для проєктування об`єкта будівництва, зокрема, на земельній ділянці на Привокзальній площі (та/або Привокзальна площа, 7/7) у м. Миколаєві замовнику ПП “Алданн” (ЄДРПОУ) Департаментом архітектури та містобудування Миколаївської міської ради не надавалось.

Відповідно до інформації виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 18017/02.02.01-40/12/3/24 від 09.10.2024 та № 19722/02.02.01-40/12/3/24 від 29.10.2024, наданої на запит прокуратури, рішення про продовження ПП “Алданн” строку оренди земельної ділянки або особистого строкового сервітуту на Привокзальній площі у Заводському районі міською радою не приймалось, земельна ділянка міській раді за актом приймання-передачі не поверталась. Виконавчим комітетом міської ради рішення про присвоєння нерухомому майну юридичної адреси “площа Привокзальна, 7/7, м. Миколаїв” не приймалось. 
Департаментом архітектури та містобудування Миколаївської міської ради паспорт прив`язки на встановлення об`єкту не видавався, адреса не присвоювалась.
За інформацією, отриманою від ГУ ДПС у Миколаївській області через ІТС “Електронний кабінет”, орендна плата не сплачується.
Додатками до листів № 18017/02.02.01-40/12/3/24 від 09.10.2024 та № № 19722/02.02.01-40/12/3/24 від 29.10.2024 є акт обстеження з фотофіксацією.

Відповідно до інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради № 19683/22.01-17/22/14/24 від 29.10.2024, наданої на запит прокуратури, серед справ, переданих управлінням ДАБІ у Миколаївській області до управління, відповідно до отриманих повноважень, повідомлення, декларація або дозвіл про початок виконання будівельних робіт, декларація про готовність до експлуатації об`єкта, зокрема, за адресою площа Привокзальна, 7/7 у місті Миколаєві, відсутні.
Станом на 28.10.2024, повідомлення на початок виконання будівельних робіт та/або заява на дозвіл на виконання будівельних робіт, декларації про готовність до експлуатації, зокрема, за адресою площа Привокзальна, 7/7, до управління не надходило.

15.01.2025 в рамках кримінального провадження № 12024152030001246 старшим слідчим СВ Миколаївського РУП ГУНП в області Боровською І.В. із залученням спеціаліста - першого заступника начальника Управління ДАБК Миколаївської міської ради Мазура Т.В., проведено огляд місця події, а саме земельної ділянки на площі Привокзальній, 7/7 у місті Миколаєві, про що складено протокол огляду місця події від 15.01.2025.
Під час огляду місяця події встановлено, що об`єктом огляду є споруда (металевий вагончик) не визначеного призначення, що розташована за адресою м. Миколаїв, вул. Привокзальна площа, 7/7. Навпроти вищевказаної споруди розташований залізничний вокзал станція “Миколаїв”. 
Вказана споруда знаходиться на асфальтній доріжці, ознаки капітальності відсутні, фундаменту немає. 
Споруда побудована з металевих листів, дах виготовлений з матеріалу ззовні схожу на профнастил. Під час огляду у вказаній металевій споруді ніяка діяльність не здійснюється. Орієнтовна площа 12 кв.м.
До протоколу огляду місця події додано ілюстровану таблицю з фото.

3.3. Повернення та обстеження земельної ділянки.

03.06.2025 головним спеціалістом відділу контролю міського простору та комісійних обстежень управління архітектури департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради було проведено обстеження земельної ділянки та за результатами обстеження встановлено, що з метою відпрацювання запиту Окружної прокуратури міста Миколаєва від 23.05.2025 № 51-50/2-4862ВИХ-25 стосовно демонтажу тимчасової споруди ПП “Алданн” на земельній ділянці площею 12 кв.м. на площі Привокзальній у Заводському районі м. Миколаєва, був здійснений виїзд за вказаною адресою. В ході візуального огляду встановлено, що зазначена земельна ділянка вільна від забудови. Тимчасова споруда демонтована.
За результатами обстеження земельної ділянки складено Акт обстеження земельної ділянки № 23 від 03.06.2025, додатками до якого є фото земельної ділянки до демонтажу та після демонтажу тимчасової споруди.

03.11.2025 у зв`язку із закінчення дії договору про встановлення особистого строкового сервітуту від 08.09.2016 № 444 сервітуарій ПП “Алданн” передав, а власник виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв земельну ділянку площею 12 кв.м. на Привокзальній площі у Заводському районі, про що між сторонами 03.11.2025 складено та підписано Акт приймання-передачі земельної ділянки, відносно якої встановлено особистий строковий сервітут.
В акті зазначено, що сторони одна до одної претензій не мають.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (п. 5.11-5.13 постанови КГС ВС від 22.06.2022 у справі № 904/5328/21).
Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

4.1. Правове регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до абз. 1, 4 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Відповідно до ч. 1 ст. 169, ст. 172 ЦК України територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.
Відповідно до п. "а" ч. 2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 116, ч. 2 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

4.2. Правове регулювання будівництва об`єктів нерухомого майна та розміщення тимчасових споруд.

Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва.
Суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до ч. 2, 4 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до п. 1.1 - п. 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженому наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, цей Порядок визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності.
Цей Порядок не поширюється на розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на землях із особливим режимом використання.
Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
пересувна ТС - споруда, яка не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей, у якій може бути розміщене торговельне обладнання, низькотемпературний прилавок, лоток, ємність, торговельний автомат, інші пристрої для сезонної роздрібної торгівлі та іншої підприємницької діяльності;
стаціонарна ТС - споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей і по зовнішньому контуру площу до 30 кв.м.
Відповідно до п. 2.1, п. 2.17, п. 2.20 Порядку № 244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).
Строк дії паспорта прив`язки ТС визначається органом з питань містобудування та архітектури відповідної ради або районної державної адміністрації з урахуванням строків реалізації положень містобудівної документації на місцевому рівні.
Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки ТС.

Рішенням Миколаївської міської ради № 14/16 від 26.01.2012 затверджено Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва (зі змінами), п. 3 якого, зокрема, встановлено, що подальший розгляд заяв суб`єктів господарювання на розміщення малих архітектурних форм (тимчасових споруд, тимчасових об`єктів для провадження підприємницької діяльності), які було подано до набрання чинності цим рішенням, здійснюються у порядку, визначеному п. 1 цього рішення.
Відповідно до п. 1.1, п. 1.2 Порядку № 14/16 (зі змінами) Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва (далі Порядок) розроблений згідно із Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законами України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.11 № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності».
Цей Порядок визначає механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Миколаєва.
Відповідно до п. 1.12, п. 1.13 Порядку № 14/16 розміщення ТС (групи ТС) здійснюється на підставі паспорта прив`язки ТС на земельних ділянках, що використовуються замовником відповідно до вимог Земельного кодексу України, у тому числі у разі наявності права власності, постійного користування земельною ділянкою, договору про встановлення особистого строкового сервітуту щодо земельної ділянки та іншого законного землекористування.
Самовільне розміщення ТС (групи ТС) забороняється.
Відповідно до п. 3.15. Порядку № 14/16 строк дії паспорта прив`язки ТС (групи ТС) визначається управлінням містобудування та архітектури Миколаївської міської ради відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень.
У разі розміщення ТС (групи ТС) на підставі договору оренди земельної ділянки або договору про встановлення особистого строкового сервітуту, іншого законного строкового використання земельної ділянки, строк дії паспорта прив`язки ТС (групи ТС) визначається відповідно до термінів дії вказаних договорів.

4.3. Державна реєстрація прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
За змістом ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (тут і далі - в редакції від 21.10.2019) у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:
- державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;
- заявник: власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.
Записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Відповідно до п. 40, 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (в редакції від 23.07.2019) державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” та цим Порядком.
Для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявність реєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, також не вимагається у разі, коли адреса отримана під час реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна та зазначена в документі, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. У такому разі державний реєстратор відповідно до зазначених заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що згідно з вимогами законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє відсутність суперечностей між заявленою адресою та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі:
1) знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості;
2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна;
3) виключення об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з проектної документації на будівництво у зв`язку із змінами проектної документації на будівництво;
4) скасування державної реєстрації земельної ділянки;
5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ;
6) визнання прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання Міністерством юстиції України рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ, - у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі наявності в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості в результаті допущення технічної помилки закривається розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкриті пізніше. Закритий розділ повинен містити посилання на діючий розділ відповідного об`єкта. Діючий розділ повинен містити посилання на закритий розділ відповідного об`єкта.
Закритий розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа не підлягають поновленню. У разі скасування рішення державного реєстратора про закриття розділу Державного реєстру прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості відкривається новий розділ та формується нова реєстраційна справа відповідно до цього Закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі знищення об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості (у тому числі у зв`язку із зміною проектної документації на будівництво) або скасування державної реєстрації земельної ділянки відповідний розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються, а реєстраційний номер цього об`єкта скасовується.
Відповідно до ч. 7 ст. 14 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно у разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає (постанова ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18).

Суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.
Ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації, а тим більше тлумачити факт державної реєстрації як підставу виникнення такого права є логічною та юридичною помилкою, намаганням підмінити поняття причини та наслідку (п. 61, 63 постанови КГС ВС від 10.06.2020 у справі 906/585/19).

Навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача (п. 5.16 постанови ВП ВС від 04.12.2018 у справі № 915/1377/17).

Законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить (постанова КГС ВС від 03.03.2021 у справі № 915/161/20).
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів ст. 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанову від 7 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33)) (п. 55 постанови ВП ВС від 23.06.2020 по справі № 680/214/16-ц).

Здійснення державної реєстрації права власності на елінг не означає припинення правового режиму цього майна як самочинного будівництва (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 по справі № 680/214/16-ц та від 07.04.2020 року у справі № 916/2791/13).

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.
Як встановлено судом вище, 08.09.2016 між виконавчим комітетом Миколаївської міської ради (власник) та ПП “Алданн” (сервітуарій) було укладено договір № 444 про встановлення особистого строкового сервітуту, відповідно до умов якого виконавчий комітет Миколаївської міської ради на підставі рішення від 08.07.2016 за № 632 встановлює особистий строковий сервітут відносно земельної ділянки площею 12 кв.м. на Привокзальній площі у Заводському районі в інтересах сервітуарія, для розміщення групи пересувних тимчасових споруд у кількості 2 шт. (кожна площею 6 кв.м) для провадження підприємницької діяльності (п. 1.1 договору), строк якого (договору) закінчився 12.04.2020 (п. 2.1 договору в редакції договору про внесення змін № 444 П/2-19).
Умовами п. 4.2 договору було передбачено, що на земельній ділянці не дозволяється діяльність, яка не пов`язана з розміщенням пересувної тимчасової споруди.
Відповідно до інформації Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради № 12-4386 від 09.10.2019 на замовлення ПП “Алданн” нежитловій будівлі загальною площею 12 кв.м. по пл. Привокзальна (згідно договору № 444 П/2-19 від 19.06.2019) запропоновано присвоїти поштову адресу пл. Привокзальна, 7/7.
В подальшому проведено інвентаризацію об`єкта та 26.10.2019 на замовлення ПП “Алданн” Фізичною особою-підприємцем Новіковим О.П. виготовлено технічний паспорт на нежитлову будівлю, розташовану за адресою площа Привокзальна, 7/7, м. Миколаїв, Заводський район, Миколаївська область (інвентаризаційна справа № 478).
Суду не подано доказів оформлення прав користування земельною ділянкою відповідачем ПП “Алданн”, не подано доказів прийняття Миколаївською міською радою рішень про надання у власність або у користування земельної ділянки, в тому числі для будівництва об`єктів нерухомого майна по пл. Привокзальна, 7/7.
Натомість, відповідно до інформаційної довідки № 413610317 від 17.02.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на нежитлову будівлю літ. “А-1” загальною площею 9,7 кв.м. та розташованою за адресою Миколаївська обл., м. Миколаїв, площа Привокзальна, буд. 7/7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1947505148101) зареєстровано 28.10.2019 за ПП “Алданн” (номер відомостей про речове право 33882194). 
Судом встановлено, що підставою для державної реєстрації права власності була довідка Департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради про присвоєння адреси № 17-4386 від 09.10.2019, довідка ФОП Новікова О.П. щодо показників на групу нежитлових приміщень б/н, технічний паспорт № 478 від 26.10.2019.
Судом також встановлено, що ПП “Алданн” фактично розташовано на земельній ділянці тимчасову споруду, що підтверджується протоколом огляду від 15.01.2025 в межах кримінального провадження № 12024152030001246 та актом обстеження земельної ділянки від 03.10.2024, яка розміщена незаконно, за відсутності паспорту прив`язки, що є порушенням п. 2.1, 2.2, 2.20 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244.
Матеріали справи не містять жодного доказу, що об`єкт, який був розміщений на земельній ділянці, мав ознаки об`єкта нерухомого майна.
При цьому, якби існував факт будівництва ПП “Алданн” об`єкта нерухомості, а саме нежитлової будівлі, то в такому разі наявне було б порушення передбаченого законодавством порядку забудови, оскільки ПП «Алданн» не оформлено право користування земельною ділянкою з метою забудови, не отримано містобудівні умови та обмеження, дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, що стосуються спірної ділянки.
Так, як встановлено судом вище, за даними Реєстру будівельної діяльності (до 06.07.2020), інформацій Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 29.10.2024 № 19683/22.01-17/22/14/24 та виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 28.10.2024 № 19549/02.02.01-40/12/7/24, дозвільні документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів ПП “Алданн” не видавались та не реєструвались.
Крім того, за інформацією виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 09.10.2024 виконавчим комітетом міської ради рішення щодо надання об`єкту нерухомого майна адреси “площа Привокзальна, 7/7, м. Миколаїв” не приймалось.
Враховуючи вищевикладене, всупереч положенням норм законодавства (ст. 95, 116 ЗК України, ст. 328, 331, 375 ЦК України, ст. 26, 29, 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності") ПП “Алданн” розміщено об`єкт - тимчасову споруду на земельній ділянці площею 12 кв. м. на Привокзальній площі у Заводському районі, м. Миколаїв без оформлення прав на земельну ділянку, а також без будь-яких дозвільних документів на будівництво.
Всупереч вимог законодавства (ст. 27 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, п. 40, 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015) за ПП “Алданн” 28.10.2019 проведена державна реєстрація права власності на об`єкт нерухомого майна за відсутності будь-яких документів, які надають право як на забудову земельної ділянки, так і право на будівництво об`єкта нерухомого майна). При цьому, державна реєстрація права власності фактично проведена на тимчасову споруду, що суперечить ст. 2, 4, 5 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, оскільки державна реєстрація проводиться саме щодо об`єктів нерухомого майна.
Судом встановлено, що під час розгляду справи відповідачем ПП “Алданн” демонтовано (знесено) тимчасову споруду на площі Привокзальній у Заводському районі м. Миколаєва, земельна ділянка площею 12 кв.м. вільна від забудови, що підтверджується Актом обстеження земельної ділянки № 23 від 03.06.2025. Крім того, 03.11.2025 відповідач ПП “Алданн” передав, а власник виконавчий комітет Миколаївської міської ради прийняв земельну ділянку площею 12 кв.м. на Привокзальній площі у Заводському районі, що підтверджується Актом приймання-передачі земельної ділянки відносно якої встановлено особистий строковий сервітут від 03.11.2025.
Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 22.01.2026 закрито провадження у справі № 915/271/25 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині позовних вимог Заступника керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради (код ЄДРПОУ 26565573) до відповідача Приватного підприємства “Алданн” (код ЄДРПОУ 36270385) про усунення перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом зобов`язання Приватного підприємства “Алданн” повернути Миколаївській міській раді земельну ділянку площею 12 кв.м. за адресою: місто Миколаїв, площа Привокзальна, 7/7 шляхом демонтажу (знесення) тимчасової споруди загальною площею 12 кв.м.
Враховуючи вищевикладене, оскільки державна реєстрація права приватної власності ПП “Алданн” на нежитлову будівлю площею 9,7 кв.м. на площі Привокзальній, 7/7 у місті Миколаєві, як на нерухоме майно, була здійснена незаконно, а зазначене майно не є нерухомим (тимчасова стпоруда), а також з огляду на демонтаж (знесення) тимчасової споруди та звільнення земельної ділянки, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування державної реєстрації з одночасним припиненням речових прав на об`єкт нерухомого майна із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав та реєстраційної справи, а також скасуванням реєстраційного номера.
Відомості в Державному реєстрі речових прав вважаються достовірними та повинні актуально відображати реальний стан нерухомого майна, зокрема щодо його наявності. З огляду на принцип єдності юридичної долі об`єктів нерухомості та землі, реєстрація права власності на тимчасову споруду створює перешкоди її власнику територіальній громаді міста Миколаєва в особі Миколаївської міської ради володіти, користуватись та розпоряджатись земельною ділянкою, а, отже, права позивача підлягають захисту в судовому порядку.
Враховуючи вищевикладене, позов піддягає задоволенню частково. 

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір в розмірі 2 422, 40 грн. згідно ст. 129 ГПК України слід відшкодувати прокуратурі з відповідача.

Керуючись ст. 129, 219, 233, 236-238, 240, 241, 254, 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Усунути перешкоди територіальній громаді міста Миколаєва у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування вчиненої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності Приватного підприємства “Алданн”, вул. Південна, 47, кв. 62, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54034 (код ЄДРПОУ 36270385) на нежитлову будівлю загальною площею 9,7 кв.м. за адресою: місто Миколаїв, площа Привокзальна, 7/7 з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи (запис № 33882194 від 28.10.2019).

3. Стягнути з відповідача Приватного підприємства “Алданн”, вул. Південна, 47, кв. 62, м. Миколаїв, Миколаївська обл., 54034 (код ЄДРПОУ 36270385) на користь Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54001 (код ЄДРПОУ 02910048) на р/р UA748201720343150001000000340, ЄДРПОУ 02910048 Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172:
- 2 422, 40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

4. Наказ видати прокуратурі після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.
Повне рішення складено 20.04.2026

Суддя Е.М. Олейняш