Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
м. Вінниця
13 лютого 2026 р.  Справа № 120/8226/25
Вінницький окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Крапівницької Н.Л., 
розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,
Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області 
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
До Вінницького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком №025050007658 від 29.04.2025 року.
Ухвалою від 18.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Також даною ухвалою встановлено відповідачам строк на подання відзиву на позов.
У встановлений судом строк від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що позивач 22.04.2025 року звернувся до територіального відділу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV. Вказав, що після реєстрації заяви позивача та сканування копій документів засобами програмного забезпечення Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності розглянуто заяву Позивача та за результатами розгляду такої заяви прийнято рішення № 025050007658 від 29.04.2025 року про відмову в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону №1058, оскільки у висновку лікарсько-консультативної комісії не зазначено, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.
Таким чином, на думку відповідача, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.04.2025 № 025050007658 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до п.3 ч.1 ст.115 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, є правомірними та законними, прийнятими в межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства.
У встановлений судом строк від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що страховий стаж заявниці на дату звернення становить 31 рік 00 місяців 10 днів. До страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Згідно висновку ЛЛК від 07.04.2025 № 61 не зазначено, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.04.2025 № 025050007658 по зверненню від 22.04.2025 ОСОБА_1 , відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV оскільки у висновку лікарсько-консультативної комісії не зазначено, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
ОСОБА_1 , 1967 року народження, є матір`ю ОСОБА_2 1990 року народження, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Позивач звернувся до Пенсійного органу з заявою про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності заява про призначення пенсії від 22.04.2025 була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в України в Донецькій області.
Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області рішенням від 29.04.2025 №025050007658 відмовив позивачу у призначенні дострокової пенсії.
У рішенні про відмову зазначено, що до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. Страховий стаж позивача становить - 31 рік 10 днів. Відмовлено у зв`язку з тим, що у висновку ЛКК не зазначено, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.
Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року №1058-IV (в подальшому - Закон №1058-IV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV право на призначення дострокової пенсії за віком мають, зокрема, жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.
Згідно абз.4 п. 3 розд. VIII "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.
Отже, право на дострокову пенсію за віком мають, зокрема, матері, які народили та виховали дитину - інваліда з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу).
Крім того, однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини-інваліда з дитинства.
Загальний підхід до змістовного наповнення поняття особа з інвалідністю на момент виникнення спірних відносин установлювався ст.2 Закону України №875-XII, а також ст.1 Закону України від 06 жовтня 2005 року за №2961-IV "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні" (далі Закон №2961-IV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Згідно абз.3 ст.1 Закону України №2961-IV дитина-інвалід-особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого, держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №330/2181/16-а (2-а/330/36/2016), згідно якої визначення терміну "інвалід з дитинства" не міститься ані в Законі України №875-XII, ані в Законі України №2109-III. При цьому за змістом абз.2 п.26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року за №1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.
Зі змісту абз.4 п.3 розд.XV "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.
Отже, для призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Згідно ч.12 ст.7 Закону України №2961-IV положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2013 року №917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Тобто, такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону №1058-IV.
Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що п.2.18 Порядку №22-1 не суперечить положенням ст.17 Закону України №1788-XII та ст.26, абз.4 п.3 розд.VIII "Прикінцеві положення" Закону України №1058-IV, оскільки не встановлює та/або не змінює механізм призначення такого виду пенсії.
Крім того, у постанові від 15.05.2019 у справі №330/2181/16-а Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Верховний Суд України у постанові від 27.05.2014 у справі №21-133а14 висловив обґрунтовану позицію про те, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України №1058-IV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.
Водночас Велика Палата Верховного Суду визнала помилковим висновок Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про тлумачення поняття "інвалід з дитинства" як статус дитини-інваліда, який ця дитина набуває по досягненню нею 18 років, оскільки визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини-інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.
Для дострокового призначення пенсії матері дитини-інваліда має значення не факт установлення інвалідності, а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.
Процедура звернення особи за призначенням пенсії регламентована Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до абз.11 пп.5 п.2.1 розділу II Порядку №22-1 передбачено, що при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону до заяви про призначення пенсії додаються такі документи: документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю.
Так, п.2.17 Порядку 22-1 встановлено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.
Відповідно до п. 2.18 Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).
Судом з матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до пенсійного фонду з заявою про призначення дострокової пенсії як матері дитини-інваліда з дитинства до досягнення шестирічного віку.
Згідно Виписки з акту огляду МСЕК від 24.12.2013, від 03.12.2015 від 14.12.2017 р. в причині інвалідності зазначено «Інвалідність з дитинства».
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 призначено державну соціальну допомогу як інваліду з дитинства ІІІ групи.
Окрім того, довідкою про отримання допомоги № 2344(1) від 01.04.2025, яка видана управлінням соціального захисту населення Гайсинською районною державною адміністрацією Вінницької області, також підтверджується, що ОСОБА_2 перебував на обліку в зазначеному управлінні та отримував державну допомогу особам з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».
Згідно висновку ЛКК № 61 від 07.04.2025 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 має діагноз F70.1. Дане захворювання і патологічний стан, згідно Переліку медичних показів, відповідає тому, що ОСОБА_2 був визнаний інвалідом дитинства віком до 18 років; захворювання наступило у віці до 6-ти років.
Тобто, з наведеного вище, можна зробити висновок, що хвороба дитини позивача, була в неї від народження і постійно розвивалась.
Матеріали справи свідчать, що позивач досягла необхідного віку (50 років), у неї наявний необхідний страховий стаж (не менше 15 років) та вона надала разом із заявою всі необхідні документи, які передбачені пунктом 2.18 Порядку №22-1, а отже, позивач має право на призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV.
Встановлені обставини справи, в їх сукупності, дають підстави для висновку, що відповідач ГУ ПФУ в Донецькій області, прийнявши рішення №025050007658 від 29.04.2025 про відмову у призначенні позивачу дострокової пенсії, діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, визначені чинним законодавством, а вказане рішення не відповідає критеріям правовірності, встановленим частиною 2 статті 2 КАС України та є протиправним.
Як встановлено судом, вік позивача на момент звернення із заявою про призначення пенсії становив 57 років, позивач з відповідною заявою про призначення пенсії за віком звернулася до пенсійного органу 22.04.2025, за таких обставин, пенсію позивачу необхідно призначити з дня звернення із заявою про призначення пенсії. 
З метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Донецькій області (як суб`єкта який здійснював розгляд заяви та прийняв спірне рішення) призначити з 22.04.2025 ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Вказане свідчить про наявність достатніх підстав для задоволення позовних вимог.
Враховуючи положення частини першої статті 139 КАС України, суд стягує на користь Позивача понесені ним судові витрати, які підлягають відшкодуванню, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 968,96грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, який прийняв спірне рішення. 
Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :
Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №025050007658 від 29.04.2025.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити з 22.04.2025 ОСОБА_1 дострокову пенсію за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, код ЄДРПОУ 13486010)

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403)

Суддя Крапівницька Н. Л.
Згідно з оригіналом 
Суддя:
Секретар: