Справа №522/12097/15-к
Провадження №1-кп/522/2488/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року місто Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі: 
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання   ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в режимі відеоконференції обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014160500009140 від 09.10.2014 року, у кримінальному провадженні, за обвинуваченням: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Овідіополь, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 
- 24.05.2018 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;
- 06.11.2018 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ст.ст. 289 ч.2, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць з конфіскацією всього особистого майна; 
- 03.02.2020 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ст.ст 309 ч.1, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці з конфіскацією всього особистого майна; 
- 10.03.2020 року вироком Приморського районного суду м. Одеси за ст.ст. 185 ч. 2, 70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією всього особистого майна; 
- 28.07.2021 року вироком Приморського районного суду м. Одеси за ст.ст. 185 ч. 2, 186 ч. 2, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 7 місяців з конфіскацією всього особистого майна;
- 31.03.2022 року вироком Приморського районного суду м. Одеси за ст. 289 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років;
- 02.10.2023 року вироком Малиновського районного суду м. Одеси за ст.ст 190 ч.2, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці;
- 19.10.2023 року вироком Біляївського районного суду Одеської області за ст.ст. 185 ч.3, 70 ч.4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць позбавлення волі, 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, 
за участю учасників судового провадження: 
прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисника - ОСОБА_6 , 
обвинуваченого - ОСОБА_3 ,
суд -
ВСТАНОВИВ:

Фактичні обставини, встановлені судом під час розгляду справи.
07.10.2014 року, в денний час доби, неповнолітні ОСОБА_3 та особи, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, взнавши що у дворі будинку АДРЕСА_2 знаходиться мопед, переміщення якого блокується металевим ланцюгом, вступили у попередню змову з метою незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом з метою його подальшого продажу та розподілу отриманих грошей між учасниками злочину. 
Діючи з корисливих мотивів з вказаною метою зазначені співучасники попередньо домовились про підготовку вчинення злочину, а саме необхідність заздалегідь підготувати ножиці для різки металу, щоб перекусити ланцюг, яким мопед кріпився до металевої конструкції будинку та спланували вчинення злочину у нічний час, щоб вчинити його непомітно для мешканців будинку у дворі якого зберігався мопед. 
08.10.2014 року у нічний час, продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_3 , та особи, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, зустрілись в заздалегідь обумовленому місці та направились до будинку № 30 по вул. Мечникова в м. Одесі з метою таємного заволодіння вказаним транспортним засобом, заздалегідь заготовивши ножиці для різки металу. 
Прибувши за вказаною адресою співучасники розподілили між собою ролі з метою досягнення їх злочинного наміру, а саме умисно, за попередньою змовою групою осіб вчинивши дії з проникнення до двору вказаного будинку через ворота та відкриття його замка з внутрішнього боку, спостерігання за навколишньою обстановкою та безпосереднім зламом металевого цепу за допомогою ножиць, яким блокувалось переміщення мопеду. 
Отримавши контроль над вказаним транспортним засобом внаслідок таємного ним заволодіння, ОСОБА_3 та особи, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, своїми спільними діями перемістили транспортний засіб з місця його зберігання за вказаною адресою шляхом перенесення, не маючи можливості котити мопед внаслідок блокуванням керма.
Незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом, а саме мопедом моделі «Honda Pal», білого кольору, рама № НОМЕР_1 , об`ємом двигуна 49 куб. см., протиправно вилучивши його всупереч волі власника ОСОБА_7 та завдавши їй матеріальної шкоди у розмірі 2000 гривень, розпорядились вказаним транспортним засобом на власний розсуд.
Продовжуючи свої злочинні дії, 08.10.2014 року, у денний час доби, неповнолітні ОСОБА_3 та особи, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, дізнавшись, що в дворі будинку №11 по вул. Тираспольській в м. Одесі власник мопеду на ніч залишає його біля будинку, заблокувавши його колеса металевим ланцюгом, вступили в попередню змову на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом. 
Діючи з корисливих мотивів з вказаною метою вказані співучасники попередньо домовились про підготовку вчинення злочину, а саме необхідність заздалегідь підготувати ножиці для різки металу, щоб перекусити ланцюг, яким мопед кріпився до металевого паркану та спланували вчинення злочину у нічний час, щоб вчинити його непомітно для мешканців будинку у дворі якого зберігався мопед. 
09.10.2014 року, у нічний час доби, ОСОБА_3 , та особи, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, продовжуючи свої спільні злочинні дії, зустрілись в заздалегідь обумовленому місці та направились до будинку № 11 по вул. Тираспольській в м. Одесі з метою таємного заволодіння вказаним мопедом, заздалегідь заготовивши ножиці для різки металу. 
Прибувши за вказаною адресою співучасники, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом та діючи повторно, підібрали код в замку на воротах, через які здійснювався доступ у двір будинку АДРЕСА_3 та пройшовши у двір дотримуючись раніше обумовленого плану, а саме спостерігання за навколишньою обстановкою та безпосереднім зламом металевого цепу за допомогою ножиць, яким блокувалось переміщення мопеду. Усунувши перешкоду у вигляді металевого ланцюга, яким мопед кріпився до паркану, ОСОБА_3 , та особи, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, своїми спільними діями незаконно перемістили транспортний засіб з місця його зберігання за вказаною адресою шляхом перенесення, не маючи можливості котити мопед внаслідок блокуванням керма.
Незаконно заволодівши вказаним транспортним засобом, а саме мопедом моделі «HL 48Q», темно-зеленого кольору, рама № НОМЕР_2 , об`ємом двигуна 49,9 куб. см., протиправно вилучивши його всупереч волі власника ОСОБА_8 та завдавши йому матеріальної шкоди у розмірі 3000 гривень, ОСОБА_3 , та особи, відносно яких матеріали виділені в окреме провадження, розпорядились вказаним транспортним засобом на власний розсуд. 
Оцінка суду щодо кваліфікації досудовим слідством вищенаведених дії обвинувачених
Таким чином дії ОСОБА_3 кваліфіковано:
- за ч. 2 ст. 289 КК України за ознаками - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб;
за ч. 2 ст. 289 КК України за ознаками - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку (ч. 3 ст. 349 КПК України).
Так, обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 , злочину встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг яких був визначений відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК, з огляду на наступне.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 провину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 289 КК України визнав повністю та підтвердив вищевикладені обставини вчинення злочину. У скоєному щиро покаявся. 
Обвинувачений ОСОБА_3 заявив про те, що він з доказами здобутими органами досудового слідства в підтвердження його провини згодний, їх не оспорює і просить суд в судовому засіданні не досліджувати.
Потерпілі ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. 
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 , визнав свою провину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289 КК України, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження усіх доказів та розглянув справу відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 , правильно розуміє зміст обставин, передбачених ч. 3 ст. 349 КПК України, сумнівів у добровільності його позиції немає, обвинуваченим роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Мотиви суду
Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_3 у вчинені ним злочинів, та, діючи згідно ст. 337 КПК України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до вищевказаного обвинувального акту, кваліфікує його дії, за ч. 2 ст. 289 КК України.
Відповідно до положень ст. ст. 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Обставинами, відповідно до вимог ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину неповнолітнім.
Обставиною, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочинів.
Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особливості конкретного злочину й обставини їх вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінальних правопорушень і після їх вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, кількість епізодів, ставлення обвинуваченого до вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчинених кримінальних правопорушень, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_3 та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вона має нахили до скоєння правопорушень.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення у неповнолітньому віці, має середню освіту, не працевлаштований, неодружений, немає утриманців, а також на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Окрім цього, суд враховує і тяжкі матеріальні труднощі обвинуваченого, разом з тим треба враховувати, що ОСОБА_3 самостійно привів себе у такий стан речей. Не маючи жодної адекватної роботи, не маючи інтересів які б сприяли покращенню свого життя, він створив найсприятливіші умови задля антисоціальної поведінки.
Вивчаючи відомості про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 будучи раніше неодноразово судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальні правопорушення. Вчинення ОСОБА_3 повторно, нових умисних кримінальних правопорушень, свідчить про абсолютне зневажання ним закону і встановлених у суспільстві правил. Така поведінка не може бути визнана допустимою у суспільстві. Суд вважає, що встановлені під час судового розгляду обставини свідчать, що ОСОБА_3 , схильний до системного вчинення кримінальних правопорушень, що являється особою виключно кримінальної спрямованості.
При призначенні покарання суд бере до уваги виступ прокурора у судових дебатах щодо покарання яке необхідно призначити обвинуваченому, позицію обвинуваченого та захисника, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , необхідно застосувати реальне покарання з ізоляцією його від суспільства у виді позбавлення волі у межах, встановлених у санкції статей, зв`язане з позбавленням волі. Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання обвинуваченому, на думку суду, буде відповідати принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод та відповідатиме його особі.
Підстав для застосування ст.ст. 69,75 КК України судом не встановлено, оскільки суд вважає, що особистість обвинуваченого, обставини кримінальних правопорушень, свідчать про необхідність призначення покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
Оскільки кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 до постановлення попереднього вироку Біляївського районного суду Одеської області від 19.10.2023 року, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначити покарання за сукупністю кримінальних правопрушень.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Цивільний позов не заявлено.
Враховуючи вид покарання, а також той факт, що обвинувачений ОСОБА_3 на теперішній час відбуває покарання, та на стадії досудового розслідування та судового розгляду по даному кримінальному провадженню запобіжний захід не обирався, суд вважає, що до набрання вироком законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому обирати не має необхідності.
Питання про речові докази суд вирішує у порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
У зв`язку із відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування процесуальних витрат по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, суд вважає за необхідне компенсувати їх за рахунок Державного бюджету України.
Керуючись вимогами ст.ст. 349, 370, 371, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопрушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Біляївського районного суду Одеської області від 19.10.2023 року, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 (п`яти ) років 1 (одного) місяця позбавлення волі без конфіскації майна.
Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі обчислювати з 20.12.2021 року, тобто з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вироком Біляївського районного суду Одеської області від 19.10.2023 року.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не застосовувати.
Речові докази: фрагмент металевого ланцюга, - зберігати при матеріалах кримінального провадження; мопед моделі «HL 48Q», темно-зеленого кольору, рама № НОМЕР_2 , - вважати повернутим за належністю потерпілому – ОСОБА_8 .
Процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 245 гривень 52 копійок, покласти на рахунок Державного бюджету України.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: