Справа № 509/7116/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Кочко В.К.,
при секретарі - Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивачка 08.12.2025 р. звернулась до суду з вказаним позовом та просить:
Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 у порядку розподілу спільно набутого майна подружжя право власності на земельну ділянку № НОМЕР_2 кадастровий номер 5123755200:01:002:0566, яка розташована на території масиву «Сонячний», Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, площа 0,0581 га. 
Визнати за ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 у порядку розподілу спільно набутого майна подружжя право власності на автомобіль марки OPEL COMBO н/з НОМЕР_4 , 2011 р. виготовлення, кузов № НОМЕР_5 , двигун № НОМЕР_6 , білого кольору.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що з 10.05.2003 р. вони з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.07.2022 року щлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно:
-земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,0581 га., за адресою: масиву «Сонячний», Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755200:01:002:0566.
- автомобіль «OPEL COMBO» номерний знак НОМЕР_4 , 2011 р. випуску.
Позивачка вказує на те, що після того, як шлюб Позивачки та Відповідача фактично припинив своє існування, ОСОБА_1 мешкала постійно зі своєю дочкою, Відповідач залишився жити в будинку сестри Позивачки, оскільки іншого житла не мав. В цей будинок під номером АДРЕСА_1 , який розташований за адресою: Одеська область вулиця лінія СОГ Автомобіліст, 23 серпня 2023 року навідалась Позивачка, вона приїздила для того, щоб взяти автомобіль подружжя марки OPEL COMBO н/з НОМЕР_4 , 2011 р. виготовлення, задля поїздки на ньому до міста Миколаїв. Проте, виявилось, що гараж біля будинку пустий, авто в ньому не має. Позивачка намагалась встановити зв`язок з відповідачем, але відповідач не відповідав, від родичів ОСОБА_2 вона взнала, що той виїхав за межі України, до Молдови, вочевидь скориставшись автомобілем без згоди Позивачки.
ОСОБА_1 вважає, що відповідачем порушено її право на рівність користування та розпорядження майном, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та звертається до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , щодо розподілу спільного майна подружжя, визнання права власності на майно.
Представник позивачки надала суду заяву про розгляд справи відсутності позивачки та її представника, позов підтримують та просять його задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату й час судового засідання був повідомлений належним чином.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.
За нормою статті 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, у т.ч. самостійно обирати спосіб захисту свого права.
Між ОСОБА_1 ОСОБА_2 10.05.2003 року зареєстровано шлюб, що був розірваний на підставі заочним рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 21.07.2022 року.
За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно: 
-земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,0581 га., за адресою: масиву «Сонячний», Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755200:01:002:0566. Договір купівлі-продажу майна укладено 28.02.2015 року
- автомобіль «OPEL COMBO» номерний знак НОМЕР_4 , 2011 р. випуску. на підставі договору купівліпродажу №1616 від 25 квітня 2016 року, виданого ПП «БЕСТ КАР», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , №2346 РСЦ МВС в Запорізькій області
Відповідно до наданих суду доказів, зокрема довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 10.11.2025 року, земельна ділянка № НОМЕР_2 кадастровий номер 5123755200:01:002:0566, розташована за адресою: 67806, Одеська область, Овідіопольський район смт Авангард, на території масиву «Сонячний» має оціночну вартість 155156 гривень 72 копійки. 
Комерційна ринкова вартість автомобіля OPELCOMBO н/з НОМЕР_4 , 2011 року виготовлення 254 879 гривень. 
У матеріалах справи містяться копії роздруківок з сайту https://auto.ria.com/uk/ ринкової вартості вище вказаних транспортних засобів.
Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц, зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого та у зв`язку із цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.
Позивачка надала суду інформацію з електронного кабінету ПФУ щодо своєї трудової діяльності на посаді головного бухгалтера, керівника підприємства, починаючи з 01 вересня 1984 року загальним робочим стажем 39 років. У своєму позові стверджувала, що джерелом придбання майна подружжя є заробітна плата ОСОБА_1 . Автомобіль марки OPEL COMBO н/з НОМЕР_4 у 2016 році купувався задля потреб сім`ї, земельна ділянка кадастровий номер 5123755200:01:002:0566 купувалась у 2015 році з метою будівництва будинку для дочки ОСОБА_1 . 
Позивачкою надана суду Інформація з електронного кабінету ГУДПС в Одеській області (Овідіопольська ДПІ) платника податків ОСОБА_1 , щодо сплати нею земельного податку на земельну ділянку кадастровий номер 5123755200:01:002:0566. 
У своєму позові ОСОБА_1 звертається до суду з проханням визнати за нею право власності на дану ділянку, а за Відповідачем - право власності на завтомобіль OPEL COMBO» номерний знак НОМЕР_4 , 2011 р. випуску, яким він фактично одноособово користується. Хоча між вартістю даних двох об`єктів права спільної сумісної власності подружжя є відмінність, Позивачка не наполягає на компенсації вартості майна на її користь від ОСОБА_2 й просить суд відступити від рівності часток подружжя. 
У відповідності до висновків у постановах Верховного Суду від 31.08.2022 року по справі №532/1269/20 та у висновках Постанови ВС від 12.04.23 майно присуджене їх реальним користувачам, судами застосований такий спосіб поділу спірного майна, де кожному ж подружжя виділяється окремий об`єкт, яким він фактично користується.
Відповідно до ч. 3ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з ч. 1 ст. 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду і інтересам сім`ї.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч. 4ст. 65СК України).
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. 
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшення, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Відповідно до п. 30 Постанови ПленумуВерховного Суду України№ 11 від 21 грудня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65СК.
Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , щодо поділу майна подружжя, підлягають задоволенню у повному обсязі.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 206, 258-259, 280 264, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 у порядку розподілу спільно набутого майна подружжя право власності на земельну ділянку під № НОМЕР_2 (вісімдесят сім) кадастровий номер 5123755200:01:002:0566, яка розташована на території масиву «Сонячний», Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, площею 0,0581 га (в тому числі по угіддям: 0,0581 га – рілля).
Визнати за ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_3 у порядку розподілу спільно набутого майна подружжя право власності на автомобіль марки OPEL COMBO н/з НОМЕР_4 , 2011 р. виготовлення, кузов № НОМЕР_5 , двигун № НОМЕР_6 , білого кольору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Кочко В.К.