ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/6483/24 пров. № А/857/36585/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М.,Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Біньковська Н.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення № 046950004464 від 25.07.2024 щодо відмови в призначенні пенсії за віком, відповідно до вимог статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV; зобов`язати зарахувати до страхового стажу період роботи в колгоспі з 25.10.1984 по 22.07.1985 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.07.1985; зобов`язати зарахувати до страхового стажу період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 30.05.2003 по 25.11.2003; зобов`язати зарахувати до страхового стажу періоди з 01.11.2006 по 11.07.2010 як 3 роки 8 місяців 11 днів, з 12.07.2010 по 19.06.2013 як 2 роки 11 місяців 8 днів; зобов`язати повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, з урахуванням рішення суду.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем протиправно відмовлено йому у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 1058 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі з 25.10.1984 по 22.07.1985, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі та період отримання допомоги по безробіттю з 30.05.2003 по 25.11.2003, оскільки такий вид допомоги не передбачений статтею 24 Закону № 1058. Стверджує, що за даними форми РС стаж роботи з 01.11.2006 по 11.07.2010 становить 3 роки 1 місяць 20 днів, а має становити 3 роки 8 місяців 11 днів, стаж роботи з 12.07.2010 по 19.06.2013 складає 2 роки 7 місяців 21 день, а має складати 2 роки 11 місяців 8 днів. Вважає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи яка допустила порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості. На момент отримання ним матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої допомоги до загального трудового стажу.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 25.07.2024 № 046950004464. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в колгоспі «Мир» з 25.10.1984 по 22.07.1985, період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 30.05.2003 по 25.11.2003 та період роботи з 01.11.2006 по 19.06.2013 в повному обсязі. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.07.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, із врахуванням встановлених обставин та викладених судом висновків у цьому рішенні суду.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. А необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому їх не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірних періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що в записах трудової книжки позивача відсутні відомості про вироблений мінімум трудоднів, підтверджуючих довідок суду не надано. У період з 30.05.2003 по 25.11.2003 позивач отримував матеріальну допомогу по безробіттю, проте документ який підтверджує, що в цей період позивач проходив професійну підготовку, перепідготовку або підвищення кваліфікації, не надано, а тому, належними доказами даний період стажу не підтверджено. Щодо позовної вимоги про зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоди з 01.11.2006 по 11.01.2010 як 3 роки 8 місяців 11 днів, з 12.07.2010 по 19.06.2013 як 2 роки 11 місяців 8 днів, зазначає, що в рішенні про відмову у призначенні пенсії не зазначено про неврахування цих періодів до страхового стажу. Вказані періоди зараховано до страхового стажу позивача відповідно до відомостей Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка ОК-5). Вважає, що відсутність у реєстрі відомостей за певний період свідчить про не нарахування і не виплату в користь позивача доходу у вигляд заробітної плати за окремі періоди трудової діяльності.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 18.07.2024 позивач у віці 60 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії (а.с. 68). 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 046950004464 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. Вказано, що страховий стаж становить 28 років 4 місяці 13 днів. До страхового стажу не враховано період роботи в колгоспі з 25.10.1984 по 22.07.1985, оскільки не надано довідку про встановлений та вироблений мінімум трудової участі (стаття 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення) та період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 30.05.2003 по 25.11.2003, оскільки цей вид допомоги не передбачений ст. 24 Закону №1058 (а.с. 66).
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі також – Закон № 1058-IV).
Статтею 1 зазначеного Закону визначено, що пенсія – щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 року.
Згідно із частиною 4 статті 26 Закону 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.
Пенсійний орган зазначає про наявність у позивача на час звернення із заявою про призначення пенсії 28 років 04 місяців 13 днів страхового стажу.
За змістом абзацу 1 частини 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі також – Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно із статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 18 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (надалі також – Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
В такому ж порядку показаннями свідків підтверджується час роботи громадян із числа національних меншин, примусово виселених з місць постійного проживання в 30-40 роки, а також час роботи в колгоспі до 1965 року у випадках, коли неможливо одержати документи про наявний стаж роботи, незалежно від причин відсутності необхідних документів.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. До стажу роботи зараховується робота, виконувана, зокрема, в колгоспах незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв, однак, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто, єдиною підставою для не врахування до трудового стажу (при його обчисленні) часу роботи колгоспника є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.
Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 (надалі також – Основні Положення).
Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).
Згідно з пунктом 6 Основних Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: ІІІ «членство в колгоспі», де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення , відомості про документ, на підставі якого внесений запис; ІV «відомості про роботу» – відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V «трудова участь у громадському господарстві» – встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Отже, трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі). У випадку відсутності трудової книжки колгоспника або відповідних записів у ній, трудовий стаж колгоспника підтверджується довідкою господарства, в якому набуто стаж або довідкою правонаступника. В разі ліквідації господарства колгоспний стаж підтверджується довідками архівних установ.
Згідно записів трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 22.07.1985 позивач у спірний період (а.с. 17):
- 25.10.1984 прийнятий в члени колгоспу «Мир» Покровського району Дніпропетровської області, наказ № 16 від 12.11.1984,
- 22.07.1985 звільнений із членів колгоспу «Мир» Покровського району Дніпропетровської області, наказ № 10 від 22.07.1985,
- 30.05.2003 призначено виплату матеріальної допомоги пункту 13 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на палок безробіття», наказ № 2655 від 30.05.2003,
- 25.11.2003 припинено виплату матеріальної допомоги відповідно до підпункту 12 пункту 1 статі 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на палок безробіття», наказ № 2955 від 30.05.2003.
В трудовій книжці колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 22.07.1985 на аркуші 19 зазначено, що у 1984 році річний мінімум трудової участі становив 38 днів (запис № 1), а у 1985 – 106 днів (запис № 2). Відомості про виконання річного мінімуму трудової участі відсутні. Зазначено, що запис на підставі особових рахунків.
Так, дійсно у відомостях трудової книжки позивача відсутня інформація про виконання річного мінімуму трудової участі у господарстві.
Проте, колегія суддів звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19, відповідно до яких на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Колегія суддів зазначає, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а та від 04.07.2023 в справі № 580/4012/19.
Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві.
Отже, на переконання колегії суддів, вказані записи у трудовій книжці позивача підтверджують факт його роботи у колгоспі у спірний період.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що період роботи в колгоспі «Мир» з 25.10.1984 по 22.07.1985 підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
Щодо періоду отримання позивачем допомоги по безробіттю з 30.05.2003 по 25.11.2003, колегія суддів зазначає наступне.
Законом України від 25.03.2005 «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2005 рік» та деяких інших законодавчих актів України» (надалі також – Закон № 2505-IV) частину 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено абзацом такого змісту:
«Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу».
Зазначеним законом також виключено абзац 5 частини 1 статті 7 та статтю 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», тобто всі норми про матеріальну допомогу по безробіттю.
Разом з тим, частина 4 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Так, відповідно до статті 7 Закону України від 02.03.2000 № 1533-III «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» (надалі також – Закон № 1533-III, в редакції, чинній на час призначення позивачу матеріальної допомоги по безробіттю), передбачено такі види забезпечення за цим Законом: допомога по безробіттю, у тому числі одноразова її виплата для організації безробітним підприємницької діяльності; допомога по частковому безробіттю; матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного; матеріальна допомога по безробіттю, одноразова матеріальна допомога безробітному та непрацездатним особам, які перебувають на його утриманні; допомога на поховання у разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні.
За змістом частини 1 статті 22 Закону № 1533-III застраховані особи, визнані у встановленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували початку безробіття, працювали на умовах повного або неповного робочого дня (тижня) не менше 26 календарних тижнів та сплачували страхові внески, мають право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу.
Згідно з частиною 1 статті 28 Закону № 1533-III безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом. Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Як передбачено у пунктом 12 частини 1 статті 31 Закону № 1533-III виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.
Відповідно до пункту «в» статті 25 Закону України від 01.03.1991 № 803-XII «Про зайнятість населення» (надалі також – Закон № 803-XII, в редакції, чинній на час призначення позивачу матеріальної допомоги по безробіттю) держава створює умови незайнятим громадянам у поновленні їх трудової діяльності та забезпечує їм такі види компенсацій, зокрема, виплата в установленому порядку допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю.
Згідно з частиною 3 статті 28 Закону № 803-XII допомога по безробіттю виплачується з восьмого дня після реєстрації громадянина у державній службі зайнятості до працевлаштування, але не більше 360 календарних днів протягом двох років; для осіб передпенсійного віку (підпункт «г» пункту 1 статті 5 цього Закону) – до 720 календарних днів, а громадянам, які бажають відновити трудову діяльність після тривалої (більше шести місяців) перерви, та громадянам, які вперше шукають роботу, допомога по безробіттю виплачується не більше 180 календарних днів.
За нормами пункту «з» частини 1 статті 30 Закону № 803-XII виплата допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю припиняється у разі закінчення строку їх виплати.
У відповідності до статті 31 Закону № 803-XII безробітні після закінчення строку виплати допомоги по безробіттю можуть одержувати протягом 180 календарних днів матеріальну допомогу по безробіттю у розмірі до 75 процентів встановленої законодавством мінімальної заробітної плати за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує встановленого законодавством неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
У разі смерті безробітного або особи, яка перебувала на його утриманні, членам сім`ї безробітного або особі, яка здійснювала поховання, виплачується допомога на поховання у розмірі, встановленому законодавством.
Кожному з членів сім`ї, які перебувають на утриманні безробітного, а також громадянам, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальної допомоги по безробіттю, подається одноразова матеріальна допомога у розмірі 50 процентів установленої законодавством мінімальної заробітної плати.
Умови подання матеріальної допомоги по безробіттю та іншої допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.
Приписами пункту «ж» частини 1 статті 4 Закону № 803-XII було передбачено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні: включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до стажу роботи, а також до безперервного трудового стажу.
Отже, на час отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої до загального трудового стажу.
Аналогічну за своїм змістом правову позицію наводить Верховний Суд у постанові від 20.04.2022 в справі № 638/7217/16-а.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу 30.05.2003 було призначено матеріальну допомогу по безробіттю згідно пункту 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», виплату якої припинено у відповідності до пп. 12 п. 1 статі 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» 25.11.2003, що підтверджується записами №№ 10, 11 трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 .
Згідно абзацу третього частини 1 статті 24 Закону № 1058 період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 30.05.2003 по 25.11.2003, а тому цей період підлягає зарахуванню до його страхового стажу.
Стосовно позовної вимоги про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу періоди з 01.11.2006 по 11.07.2010 як 3 роки 8 місяців 11 днів, з 12.07.2010 по 19.06.2013 як 2 роки 11 місяців 8 днів, колегія суддів зазначає таке.
В спірному рішенні пенсійний органом не надано оцінку вказаним періодам.
В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що означені періоди зараховано до страхового стажу роботи позивача відповідно до відомостей довідки ОК-5.
Згідно розрахунку стажу роботи позивача до його страхового стажу роботи зараховано періоди з 01.11.2006 по 11.07.2010, що становить 3 роки 1 місяць 20 днів та з 12.07.2010 по 19.06.2013 – 2 роки 7 місяців 21 день.
Відповідно до частини 1статті 15 Закону № 1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Згідно із частиною 2 статті 20 Закону № 1058-IV обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Як передбачено частинами 4 - 6, 9, 10 статті 20 Закону № 1058-IV сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування – на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду – суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.
Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники – фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Днем сплати страхових внесків вважається: у разі перерахування сум страхових внесків у безготівковій формі з банківського рахунку страхувальника на банківський рахунок органу Пенсійного фонду – день списання установою банку, органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з банківського (спеціального реєстраційного) рахунку страхувальника незалежно від часу її зарахування на банківський рахунок органу Пенсійного фонду; у разі сплати сум страхових внесків готівкою – день внесення страхувальником коштів у банківську установу чи відділення зв`язку для перерахування на банківські рахунки органу Пенсійного фонду.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Частиною 1 статті 40 Закону № 1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Відповідно до статті 106 Закону № 1058-IV виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі, зокрема, несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 01.11.2006 позивач у спірний період (а.с.26):
- 01.11.2006 прийнятий на роботу до ТОВ «Фоззі ОСТ» на посаду вантажника у відділ склад, наказ від 01.11.2006 № 6-353/58к,
- 27.03.2010 переведений на посаду вантажника складу магазина № 13, наказ № 84/ФОМ13к від 26.03.2010,
- 11.07.2010 звільнений з роботи у зв`язку із переведенням до ТОВ «Фоззі Фуд» згідно статті п.5 ст.36 КЗпП України, наказ № 176/ФОМ13к від 26.03.2010,
- 12.07.2010 прийнятий на роботу до ТОВ «Фоззі Фуд» на посаду вантажника відділу склад мага низу № 145, наказ від 12.07.2010 № 2/МПН145к,
- 01.04.2012 у зв`язку зі змінами в структурі магазину переведено вантажником до відділу товарного обліку магазину № 145, наказ № 107/МПН145к від 02.04.2012,
- звільнений з посади за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України, наказ №207/МПН145к від 21.06.2013.
Колегія суддів зауважує, що несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві не повинна порушувати законі права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 414/736/17, від 20.03.2019 у справі № 688/947/17, від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 30.12.2021 у справі № 348/1249/17, від 08.04.2022 у справі № 242/1568/17, від 11.10.2023 в справі № 340/1454/21.
Відповідачем не надано доказів вини позивача у несплаті страхових внесків за спірних період роботи в ТОВ «Фоззі ОСТ», ТОВ «Фоззі-Фуд».
Також, в матеріалах справи відсутні докази виконання пенсійним органом обов`язку передбаченого статтею 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в частині застосування адміністративних стягнень за несплату або несвоєчасну сплати страхових внесків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зарахування до страхового стажу роботи позивача періоду роботи з 01.11.2006 по 11.07.2010 в розрахунку 3 роки 1 місяць 20 днів та з 12.07.2010 по 19.06.2013 в розрахунку 2 роки 7 місяців 21 день є неправомірним.
За таких обставин, пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.11.2006 по 19.06.2013 в повному обсязі.
Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2025 року у справі № 300/6483/24 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська