Справа №333/435/26
Провадження №2/333/1979/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року      м. Запоріжжя
Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючої судді    Круглікової А.В.,
при секретарі судового засідання Єрмоленко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом: ТОВАРИСТВА З ОБЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», код ЄДРПОУ: 44276926, місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306
до відповідача:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 
про стягнення заборгованості,  
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (надалі ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) заборгованості за договором позики від 14.10.2021 № 77227579 в сумі 16 946,92 грн. та за договором про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528 в сумі 60 785,17 грн. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач вказує, що на виконання договору позики від 14.10.2021 № 77227579 відповідач отримав кредит від ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» в сумі 5050 грн. строком на 30 днів, з фіксованою процентною ставкою 1,99% в день. Право вимоги за вказаним договором позивач отримав на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги від 10.01.2023 № 10-01/2023. Також, 09.09.2021 між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 3679528, на виконання якого відповідач отримав кредит в сумі 9 500 грн строком на 30 днів, з нарахуванням 3,232 відсотків річних у процентному значенні. Право вимоги за вказаним договором кредиту позивач отримав на підставі укладеного договору про відступлення права вимоги від 10.03.2023 № 10-01/2023/01. Як вказує позивач, відповідач прийняті на себе зобов`язання за вказані вище договори не виконав, внаслідок чого, за останнім обліковується заборгованість. Враховуючи добровільну не сплату відповідачем заборгованості, позивач просить суд позов задовольнити. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить суд його задовольнити. 
Відповідач в судові засідання жодного разу не з`явився, 20.03.2026 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги. Відповідач вказує, що з кредиторами за укладеними договорами розрахувався повністю, заборгованості перед ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Мілоан» не має. При цьому, відповідачу не надано доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. З ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідач не має жодних кредитних відносин. Також, у відзиві на позовну заяву та у заяві від 19.03.2026 (надійшла до суду 24.03.2026) відповідач просить суд застосувати строк позовної даності до спірних правовідносин та відмовити у задоволенні позову повністю.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного вище Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).
За змістом статті 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як встановлено судом, 09.09.2021 року ОСОБА_1 на підставі заяви-анкети на кредит № 3679528 укладено з ТОВ «Мілоан» шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію») договір про споживчий кредит № 3679528, на виконання умов якого відповідач отримав кредит шляхом переказу на картковий рахунок в сумі 9 500 грн., зі строком користування кредитом - 30 днів до 09.10.2021 та відсотковою ставкою в розмірі 3,232 % річних, що становлять 2 508 грн.
Факт укладення вказаного вище договору та виникнення між ОСОБА_1 і ТОВ «Мілоан» кредитних зобов`язань не заперечувався відповідачем в ході розгляду цієї справи. 
Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
28.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 28-12/2021-72, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за договором про споживчий кредит № 3679528, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . 
Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Також з матеріалів справи слідує, що 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до умов якого позивачем у цій справі набуто право вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит № 3679528.
Крім того, 14.10.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 77227579 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень Закону України «Про електронну комерцію»), на виконання умов якого відповідач отримав кредит шляхом переказу на картковий рахунок в сумі 5050 грн., зі строком користування кредитом - 30 днів до 13.11.2021 та відсотковою ставкою в розмірі 906,08 % річних, що становлять 1055,20 грн.
Факт укладення вказаного вище договору та виникнення між ОСОБА_1 і ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» кредитних зобов`язань не заперечувався відповідачем в ході розгляду цієї справи.
Також вбачається, що 22.02.2022 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 22/02/2022, відповідно до умов якого ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за договором позики № 77227579, укладеного між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 
10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023, відповідно до умов якого позивачем у цій справі набуто право вимоги до ОСОБА_1 за договором позики від 14.10.2021 № 77227579.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Факт надання кредитних коштів за наведеними вище договором позики від 14.10.2021 № 77227579 та за договором про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528 не заперечувався відповідачем в ході розгляду цієї справи.
Водночас, як свідчать матеріали справи, що відповідач прийняті на себе зобов`язання зі сплати основного боргу по тілу кредиту (позики) та відсотків за користування кредитом (позикою) належним чином не виконав, внаслідок чого за останнім обліковується заборгованість за наведеними вище догоорами.
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за договором про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528 в сумі 9 215 грн. основного боргу та 51 570,17 грн. нарахованих процентів на дату відступлення права вимоги, а також за договором позики від 14.10.2021 № 77227579 в сумі 5 050 грн основного боргу та 11 896,09 грн. нарахованих процентів на дату відступлення права вимоги. 
Факт наявності наведеної вище заборгованості по сумі основного боргу в розмірі 9 215 грн. за договором про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528 та в сумі 5 050 грн за договором позики від 14.10.2021 № 77227579 підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й не спростований відповідачем.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 загальної суми основного боргу в розмірі 14 265 грн, яка виникла за договором про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528 та за договором позики від 14.10.2021 № 77227579 є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. 
Водночас, розглянувши вимоги позивача про стягнення 51 570,17 грн. нарахованих процентів на дату відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528 та 11 896,09 грн. нарахованих процентів на дату відступлення права вимоги за договором позики від 14.10.2021 № 77227579, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1.1. договору про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528, Позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін. 
Пунктом 1.4. договору від 09.09.2021 № 3679528 визначено, що термін (дата) повернення кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) – 09.10.2021. 
Проценти за користування кредитом: 2 508 грн, які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2. договору від 09.09.2021 № 3679528). 
Згідно з п. 2.2.2. договору від 09.09.2021 № 3679528, нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється здати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. договору. 
За умовами п. 2.2.3. договору від 09.09.2021 № 3679528, після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.
Продовження вказаного в п. 1.3. договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах (п. 2.3.1. договору від 09.09.2021 № 3679528). 
Таким чином, з огляду на викладені вище положення договору про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено в ході розгляду цієї справи наявність пролонгації вказаного договору, в тому числі із визначенням типу пролонгації обумовленої у договорі – на пільгових умовах чи на стандартних (базових) умовах. 
Крім того, встановлено, що пунктами 2.2., 2.3. договору позики від 14.10.2021 № 77227579, сторони узгодили строк позики 30 днів – до 13.11.2021 та у додатку № 1 розмір відсотків за користування кредитом в сумі 1055,20 грн. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 виснувала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст. 1050 ЦК України.
За таких обставин, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, суд дійшов висновку, що нарахування позивачем відсотків за користування кредитом та позикою поза межами строку дії договорів є безпідставним.
Відтак, нарахування процентів за користування позикою та кредитом за договором позики від 14.10.2021 № 77227579 та договором про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528 відповідно повинно здійснюватись в межах тридцятиденного строку дії цих договорів.
Нарахування відсотків поза межами строку дії договорів позики та кредиту є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим, відхиляються судом в цій частині.
З огляду на викладене, враховуючи, що нарахування відсотків за користування позикою та кредитом необхідно здійснювати в межах строку дії договорів, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3 563,20 грн. відсотків за користування кредитом (позикою), з яких:
- 1055,20 грн. відсотків за користування позикою за договором позики від 14.10.2021 № 77227579; 
- 2 508 грн. відсотків за користування кредитом за договором про споживчий кредит від 09.09.2021 № 3679528.
У задоволенні іншої частини вимог щодо стягнення відсотків за користування кредитом (позикою) судом відмовляється у зв`язку з безпідставністю.
Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 0,83 грн. 3% річних за договором позики від 14.10.2021 № 77227579.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При розгляді справи судом враховано, що «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19 згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року, за змістом яких у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Як встановлено судом з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості, 3% річних в сумі 0,83 грн. нараховано позивачем на суму основного боргу за договором позики від 14.10.2021 № 77227579 за період з 10.01.2023 по 17.12.2025.
Отже, з огляду на положення п.п. 18, 19 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, оскільки позивачем нараховано 3% річних після 24.02.2022, тобто у період дії в Україні воєнного стану, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 3% річних в сумі 0,83 грн.
Відповідач у відзиві на позовну заяву та у заві про застосування строку позовної давності від 19.03.2026 вказує на сплив строку позовної давності щодо заявлених вимог.
Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з приписами ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому норма частини першої статті 261 ЦК України містить презумпцію обізнаності особи про стан своїх суб`єктивних прав, відтак обов`язок доведення терміну, з якого особі стало (могло стати) відомо про порушення права, покладається на позивача.
Пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України визначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.
З огляду на викладене, враховуючи, що у період дії воєнного стану в Україні перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупинився на строк дії такого стану, суд дійшов висновку, що вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про стягнення з ОСОБА_1 основного боргу по кредиту (позики) та відсотків за користування кредитом (позикою) за наведеними вище договорами заявлені в межах строку позовної давності. У зв`язку з чим, підстави для застосування строку позовної давності в спірних правовідносинах відсутні.
Крім того, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у прохальній частині позовної заяви просить суд стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 25 000 грн.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 1ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги, позивачем надано копії договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 № 01-07/2024, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги від 03.11.2025 № 3796; Витяг з Акту № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025.
Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі N 753/15687/15.
При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.
Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на значно завищену суму витрат на професійну правничу допомогу, яку заявляє позивач. 
За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 25 000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розміру до 2000 грн. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У зв`язку з викладеним, судом покладаються на відповідача судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: в розмірі 458,71 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 111,18 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 268, 273-274, 279 ЦПК України суд, 

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926) – 14 265 (чотирнадцять тисяч двісті шістдесят п`ять) грн. за основного боргу, 3 563 (три тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 20 коп. відсотків за користування кредитом (позикою), 1 111 (одну тисячу сто одинадцять) грн. 18 коп. судового збору та 458 (чотириста п`ятдесят вісім) грн. 71 коп. витрат на правничу допомогу адвоката.
У задоволенні іншої частини позову відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя        А.В.Круглікова