Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/4127/25
Провадження № 2/711/112/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Скляренко В.М.
при секретарі Півень С.А.
за участі:
представника позивачів Ткачук-Коваленка О.В.
представника відповідача – Кирмана В.О.,
представника третьої особи – Микитенка В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Черкаської міської ради про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – приватне підприємство «ТЕКС-БУД»,

в с т а н о в и в :

Представник позивачів – адвокат Ткачук-Коваленко О.В., який діє на підставі ордерів серії СА №1014093 від 05.05.2025р. та СА №1121222 від 05.05.2025р., – звернувся до суду з позовом, в якому просив в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнути з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_1 155 780 грн., в якості відшкодування матеріальної шкоди, та 40 000 грн. – моральної шкоди, а на користь ОСОБА_2 8 000 грн. – матеріальної шкоди та 40 000 грн. – моральної шкоди. Також в позові заявлено вимогу про відшкодування позивачам судових витрат за сплату судового збору та витрати на правничу допомогу. 
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 21.06.2024р. в м. Черкаси сталася ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль Skoda Fabia, який є об`єктом права власності ОСОБА_1 , але на момент ДТП був під керуванням ОСОБА_2 . Причиною ДТП була некоректна робота світлофорного об`єкта, внаслідок чого водії автомобілів – учасників ДТП – не могли спрогнозувати настання події та уникнути її. В результаті ДТП автомобіль Skoda Fabia, який є об`єктом права власності ОСОБА_1 , зазнав механічних пошкоджень і вважається знищеним. Ринкова вартість такого автомобіля на момент ДТП складає 244 395 грн., а залишкова – 93 615 грн., а тому розмір матеріального збитку, що завданий власнику автомобіля ОСОБА_1 складає 150 780 грн. Для встановлення розміру матеріального збитку ОСОБА_1 залучався спеціаліст-оцінювач для огляду автомобіля та складання звіту про оцінку автомобіля та розмір матеріального збитку, і за послуги оцінювача позивачем сплачено 5 000 грн. Тож загальний розмір матеріального збитку, якого зазнав ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його автомобіля складає 155 780 грн. 
У свою чергу на ОСОБА_2 , який керував автомобілем на момент ДТП, працівниками поліції складався протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, який був предметом судового розгляду, за результатом якого суд ухвалив рішення про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення судом ОСОБА_2 користувався правничої допомогою захисника – адвокат Ткачук-Коваленко О.В. – і за послуги захисника сплатив останньому гонорар в розмірі 8 000 грн. Тож внаслідок ДТП ОСОБА_2 вимушений був понести витрати на послуги адвоката, а тому зазнав матеріального збитку.
Окрім того, внаслідок ДТП обидва позивачі зазнали моральної шкоди. ОСОБА_1 поніс душевні страждання у зв`язку з фактичним знищенням його автомобіля, а ОСОБА_2 , який використовував автомобіль у вирішенні всіх своїх повсякденних питань, внаслідок його знищення втратив можливість користуватися транспортним засобом. До того ж ОСОБА_2 змушений був доводити у суді свою невинуватість. Розмір завданої моральної шкоди кожен із позивачів оцінює в грошовому виразі, еквівалентному 40 000 грн.
Власником світлофорного об`єкта є територіальна громада в особі Черкаської міської ради, а тому така особа є відповідальною за шкоду, що настала внаслідок ДТП. Тож позивачі вимагають відшкодування завданої їм матеріальної та моральної шкоди за рахунок Черкаської міської ради.
Відповідач заперечив проти позовних вимог та у наданому суду письмовому відзиві просив відмовити у позові. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що відповідальною особою за технічне обслуговування несправного світлофору є ПП «ТЕКС-БУД» на підставі договору від 09.02.2024р. №29-24, укладеного між Департаментом дорожньо-транспортної інфраструктури та екології Черкаської міської ради та ПП «ТЕКС-БУД». Посилаючись на положення п. 4 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ч. 1 ст. 24 Закону України «Про дорожній рух», Єдині правила ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, що затверджені постановою КМУ №198 від 30.03.1994р., враховуючи умови Договору від 09.02.2024р. №29-24, відповідач стверджує, що саме ПП «ТЕКС-БУД» є відповідальною за ДТП внаслідок непрацюючого світлофору. Оскільки Черкаська міська рада не приймала жодних рішень, дій або бездіяльності на шкоду позивачам, то відсутня протиправна поведінка, і як наслідок відсутня вина відповідача у заподіянні позивачам шкоди. Також відповідач заперечив обґрунтованість розміру заявлених позивачами матеріальних збитків та моральної шкоди.
14.05.2025р. судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
29.05.2025р. від представника відповідача – Кирман В.О., який діє на підставі довіреності №88-01-21 від 03.01.2025р., – до суду надійшов відзив проти позову, в якому викладено обґрунтування позиції відповідача щодо позовних вимог. У відзиві акцентується також увага на недоведеності позивачами розміру завданої їм шкоди належними доказами. Висловлені заперечення щодо допустимості та належності звіту про оцінку від 21.11.2024р. №А11-10 оскільки: 1) огляд оцінювачем пошкодженого автомобіля проводився 01.11.2024р., тобто майже через п`ять місяців після події ДТП; 2) відсутнє обґрунтування економічної доцільності повної заміни 60 позицій згідно дефектної відомості, а не їх відновлювального ремонту; 3) відсутні підстави вважати автомобіль знищеним, оскільки вартість відновлювального ремонту (150 780,62 грн.) менша за його фактичну повну вартість (159 304 грн.). Окремо у відзиві наголошується на тому, що майнові вимоги позивачів могли бути задоволені за рахунок страховика іншого учасника ДТП – АТ «СГ «ТАС».
16.07.2025р. від представника ПП «ТЕКС-БУД» – Микитенко В.І., який діє на підставі ордеру серії ВА №1117466 від 24.06.2025р., – надійшли письмові пояснення щодо позову, в яких викладено позицію, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. У поясненнях зазначається, що ПП «ТЕКС-БУД» надає Черкаській міській раді послуги з технічного обслуговування світлофорів, але відповідне обладнання є власністю відповідача і має значно більший термін експлуатації, ніж то передбачено його виробником. Акцентується увага, що ПП «ТЕКС-БУД» не є відповідальною особою за роботу такого обладнання, термін експлуатації якого давно закінчився (понад десять років тому), а відтак і не є відповідальною особою за ДТП внаслідок непрацюючого світлофору. Додатково зазначається, що належним відповідачем за позовними вимогами є страховик автомобілів, які були учасниками ДТП.
В судовому засіданні представник позивачів – адвокат Ткачук-Коваленко О.В. – підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Пояснив, що ДТП сталася через несправність світлофору, а тому водії-учасники ДТП не винуваті, що свідчить про те, що ДТП не є страховим випадком, а відтак і відсутні підстави для відшкодування шкоди страховиками транспортних засобів, які були учасниками ДТП. Зауважив, що несправність роботи світлофору зумовлена неналежним виконанням Черкаською міською радою свого обов`язку із забезпечення робочого стану об`єктів дорожньої інфраструктури. Заявив клопотання про подання доказів щодо розміру судових витрат після ухвалення судом рішення у справі.
Представник відповідача – Кирман В.О. – заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві. Пояснив, що Черкаська міська рада не є належним відповідачем, оскільки не допустила протиправних дій чи бездіяльності та не порушувала прав позивачів. Зауважив, що розмір шкоди, компенсацію якої вимагають позивачі, необґрунтований та не підтверджений належним чином.
Представник ПП «ТЕКС-БУД» – Микитенко В.І. – в судовому засіданні заперечив проти позовних вимог з підстав, викладених у письмових поясненнях. Зазначив, що несправність роботи світлофора обумовлена тим, що в нього сплинув строк його експлуатації. Зауважив, що в даному випадку позивачам слід було звертатись з майновими вимогами до страховика іншого учасника ДТП і лише за умови відмови страховиком у виплаті страхового відшкодування або недостатності розміру страхової виплати, то позивача набувають право вимоги до відповідача. 
Заслухавши пояснення представників учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані суду докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
21.06.2024р. о 08год. 15хв. в м. Черкаси на перехресті вулиць Ю.Іллєнка та бул. Шевченка сталася ДТП за участю автомобілів «SKODA FABIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі – автомобіль Шкода), під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «CHEVROLET LACETTI» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 
ДТП сталося за наступних обставин: автомобіль Шкода рухався по бул. Шевченка і при переїзді перехрестя з вул. Ю. Іллєнка рухався по головній дорозі, а світлофорний об`єкт по смузі його руху не працював; автомобіль Шевроле рухався по вул. Ю. Іллєнка і переїжджав перехрестя з бул. Шевченка на дозволений зелений сигнал світлофора; ділянка дороги, де відбулось зіткнення, є широкою, обмеження оглядовості відсутнє, освітлення - денне, стан покриття проїзної частини – сухе. 
Зазначені обставини підтверджуються постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2024р. у справі №711/5125/24, відповідно до якої, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст.124 КУпАП, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі через відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення. Судове рішення обґрунтоване тим, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля Шкода не порушував правила дорожнього руху, що спричинило зіткнення з автомобілем Шевроле та механічні пошкодження транспортних засобів, а зіткнення відбулось внаслідок некоректної роботи світлофора /а.с. 23-26/.
Власником автомобілю Шкода є ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 15.04.2023 /а.с. 20/.
На момент події ДТП цивільна відповідальність власників транспортних засобів, які були учасниками ДТП, була застрахована належним чином: автомобіль Шкода – поліс №ЕР-220404916 від 19.04.2024р. в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»; автомобіль Шевроле – поліс №АТ/4527862 від 13.12.2023р. у АТ СГ «ТАС» /а.с. 186/.
Про обставини події ДТП відповідне письмове повідомлення страховикам були вручені наступним чином: ПрАТ «Княжа» - 25.06.2024р., АТ «СГ «ТАС» - 28.06.2024р. /а.с. 21, 22/. 
Власником світлофорного об`єкта, встановленого на перехресті, де сталася ДТП, є територіальна громада в особі Черкаської міської ради, що підтверджується листом виконавчого комітету Черкаської міської ради від 15.10.2024р. /а.с. 32/. Послуги з ремонту та технічного обслуговування такого світлофору надає ПП «ТЕКС-БУД» на підставі договору №2924 від 09.02.2024р., укладеного з Департаментом дорожньо-транспортної інфраструктури та екології Черкаської міської ради /а.с. 164-179/.
Відповідно до відомостей «Оперативна служба 1505» Черкаської міської ради, щодо непрацюючого світлофора на перехресті вул. Іллєнка та бул. Шевченка в м. Черкаси були звернення 01.06.2024, 13.06.2024, 21.06.2024, 27.06.2024, 28.06.2024 /а.с. 180-185/.
На замовлення власника автомобілю Шкода суб`єктом оціночної діяльності – ФОП ОСОБА_4 – було складено звіт про оцінку №А11-10 від 21.11.2024р., відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Шкода внаслідок ДТП прирівнюється до його ринкової вартості на момент ДТП і складає 244 395 грн., а ринкова вартість автомобіля в пошкодженому стані складає 93 615 грн. /а.с. 34-63/. 
Оскільки внаслідок ДТП позивачі зазнали шкоди, а ДТП сталося внаслідок некоректної роботи світлофора, то позивачі вважають, що Черкаська міська рада, як власник світлофора, має відшкодувати їм всю шкоду.
Таким чином, між сторонами існує спір щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК) та Закону України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон №1961).
Надаючи оцінку доводам учасників справи в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. 
Відшкодування майнової шкоди за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
У постанові Верховного Суду від 22.05.2018р. у справі № 915/1015/16 зверталась увага, що у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідачів, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідачів та заподіяною шкодою.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, необхідно мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини (роз`яснення, викладені у абзаці 1 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди, згідно з якою особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона не доведе відсутність своєї вини, зокрема у зв`язку із наявністю вини іншої особи або через дію об`єктивних обставин (аналогічна усталена правова позиція наведена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 686/10520/15, від 08.05.2018 у справі № 922/2026/17, від 21.09.2018 у справі № 910/19960/15). Крім цього, згідно правової позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17 суд самостійно встановлює наявність чи відсутності складу цивільного правопорушення у деліктних правовідносинах.
Отже, для відшкодування завданої майнової шкоди необхідно довести неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Наявність всіх зазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. У цьому випадку саме на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) немає вини у заподіянні шкоди.
За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК). Отже, у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини, а саме: шкода, завдана одному з володільців з вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден з них не має права на відшкодування. Головною умовою для покладення на особу цивільно-правової відповідальності у вигляді зобов`язання відшкодувати заподіяну шкоду є наявність повного складу цивільного правопорушення. 
Верховний Суд у постанові від 08.02.2023 у справі №710/1956/21 акцентував увагу, що «аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо)…
Для цивільної відповідальності відповідача у вигляді відшкодування ним шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки під його керуванням, за правилами статті 1187 ЦК України, наявність його вини у вчиненні ДТП, не має значення, водночас, однією із обов`язкових умов для такого виду відповідальності є об`єктивна сторона цього виду відповідальності, тобто зміст порушення, який полягає у неправомірності дій відповідача (протиправність поведінки заподіювача шкоди) при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки (при керуванні транспортним засобом), внаслідок якої сталась ДТП.
Під час розгляду справи про цивільно-правові наслідки дій особи, вина якої у ДТП не встановлена, ця особа не позбавлена права доводити правомірність своїх дій під час ДТП та неправомірність дій інших учасників ДТП, а також причинний зв`язок цієї протиправності із завданою шкодою, і такі обставини, зокрема щодо протиправності поведінки заподіювача шкоди, підлягають перевірці і встановленню судом.»
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що ДТП, в якому було пошкоджено автомобіль позивача, сталася за наступних обставин: автомобіль Шкода рухався по бул. Шевченка і при переїзді перехрестя з вул. Ю. Іллєнка рухався по головній дорозі, а світлофорний об`єкт по смузі його руху не працював; автомобіль Шевроле рухався по вул. Ю.Іллєнка і переїжджав перехрестя з бул. Шевченка на дозволений зелений сигнал світлофора; ділянка дороги, де відбулось зіткнення, є широкою, обмеження оглядовості відсутнє, освітлення - денне, стан покриття проїзної частини – сухе. Аналіз обставин такої подій свідчить, що ДТП сталося внаслідок взаємодії транспортних засобів, які зіткнулися під час проїзду перехрестя нерівнозначних доріг. Під час перетинання перехрестя кожен з водіїв керувався різними правилами проїзду перехрестя, оскільки водій автомобіля Шевроле перетинав перехрестя на зелений сигнал світлофора, а відтак керувався правилами проїзду регульованого перехрестя (п. 16.1-16.10 ПДР), а водій автомобіля Шкода перетинав перехрестя при вимкненому світлофорі, а відтак керувався правилами проїзду нерегульованого перехрестя (п. 16.1-16.4, 16.11-16.15 ПДР). Причиною такої ситуації була некоректна робота світлофора. Отже очевидною є та обставина, що ДТП сталося внаслідок дії трьох факторів: 1) дії водія автомобіля Шевроле; 2) дії водія автомобіля Шкода; 3) некоректна робота світлофора. За таких обставин відповідальність за шкоду, завдану внаслідок події ДТП, може бути покладено на водіїв та власників автомобілів, а також власника світлофора. При цьому, звільнення кожного з таких суб`єктів від цивільно-правової відповідальності можливе за умови доведення ними відсутності їх вини, а для власників автомобілів ще й за умови доведення відсутності протиправності у їх діях.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції міських рад належить організація дорожнього руху на території міста та утримання автомобільних доріг, а відповідно до ст. 9 Закону до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить, зокрема: забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
За змістом приписів ст.ст. 1, 17, 18 Закону України «Про автомобільні дороги» світлофорні об`єкти є спеціальними технічними засобами, що призначені для організації та регулювання дорожнього руху, і є складовими вулиць і доріг міста, в управління їх функціонуванням здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону до основних обов`язків органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів.
Згідно з п.п. 1, 3, 4 ч.1 ст.21 Закону України «Про автомобільні дороги» органи місцевого самоврядування, що управляють функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, відповідають за: стан вулиць і доріг міст та інших населених пунктів відповідно до діючих норм, у тому числі щодо безпеки руху транспортних засобів і пішоходів; розміщення технічних засобів організації дорожнього руху, об`єктів дорожнього сервісу та рекламоносіїв; відшкодування збитків користувачам вулиць і доріг міст та інших населених пунктів, що виникли через їх незадовільний стан, у порядку, визначеному законом.
Пунктом 11 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правила користування ними та охорони, які затверджені постановою КМУ від 30.03.1994 року №198 встановлено, зокрема, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, підприємства та організації, що забезпечують ремонт та утримання дорожніх об`єктів, зобов`язані: відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.
Відповідно до пп. «в», «г» п. 2.12 ПДР власник транспортного засобу має право на безпечні та зручні умови для руху, а також на відшкодування збитків, завданих унаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки дорожнього руху. 
Отже, з огляду на вищезазначені приписи законодавства Черкаська міська рада є відповідальною за шкоду, завдану власникам транспортних засобів внаслідок некоректної роботи світлофорних об`єктів, які перебувають у її власності. При цьому, в контексті обставин даної справи слід виснувати, що некоректна робота світлофорного об`єкту вочевидь сприяла події ДТП, оскільки водії були введені в оману щодо способу регулювання правил проїзду відповідного перехресті. До того ж, за матеріалами справи судом встановлено, що відповідачу було достеменно відомо про регулярні перебої в роботі такого світлофору, оскільки відповідні повідомлення надходили до контакт-центру «Оперативна служба 1505» Черкаської міської ради 01.06.2024 та 13.06.2024, а відтак відповідач мав вжити додаткових заходів для забезпечення безпеки руху на відповідній ділянці дороги.
Суд, відхиляє доводи відповідача стосовно того, що належним відповідачем у цій справі є ПП «ТЕКС-БУД». В цьому контексті слід звернути увагу, що аналіз змісту положень договору №29-24 від 09.02.2024р. свідчить, що його предметом є надання послуг з технічного обслуговування світлофорів. Наявність такого договору свідчить про вжиття Черкаською міською радою заходів задля підтримки технічного стану та належної роботи світлофорних об`єктів, проте такий договір не звільняє замовника від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану учасникам дорожнього руху внаслідок некоректної роботи світлофорних об`єктів. В той же час, наявність такого договору надає замовнику право на відшкодування збитків, завданих йому внаслідок неналежного надання послуг підрядником. 
Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про можливість звільнення Черкаської міської ради від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану позивачам внаслідок ДТП, подія якого обумовлена некоректною роботою світлофорного об`єкта. 
Згідно з ч. 1 ст. 1190 ЦК особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Таким чином, Черкаська міська рада солідарно відповідає за шкоду, заподіяну позивачам внаслідок ДТП.
Щодо позовних вимог ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку доводам учасників справи щодо розміру матеріального збитку, суд виходить з наступного.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13).
Отже слід виснувати, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на предмет спору в даній справі, то саме на позивачів покладається обов`язок доведення розміру шкоди, який підлягає відшкодуванню.
Обґрунтовуючи зміст розміру матеріального збитку, який позивач ОСОБА_1 зазнав внаслідок пошкодження його автомобілю, сторона позивача посилалась на звіт про оцінку колісного транспортного засобу № А11-10 від 21.11.2024р., виконаний ФОП ОСОБА_4 ..
Зважаючи на доводи представника відповідача про те, що такий звіт не є належним і допустимим доказом розміру заподіяної шкоди, то суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 34.4 ст. 34 Закону №1961 для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
В той же час, у п. 30.1 ст. 30 Закону №1961 передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, слід виснувати, що положеннями Закону №1961 передбачено два види доказів для встановлення розміру матеріального збитку – звіт про оцінку, виконаний оцінювачем, та висновок про оцінку, виконаний експертом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001р. №2658-ІІІ (далі – Закон №2658) оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.
Відповідно до ст. 5 Закону №2658 суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи – суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.
Відповідно до вимог ст. 7 Закону №2658 у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону №2658 звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності – суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Як зазначено у п. 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003р. № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Згідно з п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003р. № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з п. 4.3 Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ.
Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової авто товарознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003р. № 145/5/2092.
Наданий стороною позивача звіт №А11-10 від 21.11.2024р. проведений згідно Закону №2658 та відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003р. № 142/5/2092. За таким звітом оцінку виконано ФОП ОСОБА_4 , який є суб`єктом оціночної діяльності (сертифікат №37/21 від 22.01.2021), а проведення оцінки здійснено оцінювачем ОСОБА_5 , який знаходиться в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4 та має вищу освіту і кваліфікацію оцінювача за напрямом оцінки майна «Оцінка об`єктів в матеріальній формі» із спеціалізацією в межах напрямку «Оцінка дорожніх транспортних засобів» (кваліфікаційне свідоцтво оцінювача серії МФ №6322 від 04.10.2008; посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача серії МФ №0864-ПК від 30.11.2022).
У зв`язку з вищенаведеним, суд приходить до висновку, що оцінка проведена уповноваженою на те особою, а відповідний звіт про оцінку є допустимим доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди. 
Доводи сторони відповідача про відсутність у звіті про оцінку відомостей про попередження оцінювача про кримінальну відповідальність не нівелюють доказове значення такого документу, оскільки такий доказ не є експертним висновком в розумінні положень ст.ст. 102, 106 ЦПК України, а законом не передбачено обов`язковості наявності у звіті про оцінку майна письмового попередження оцінювача про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Згідно звіту №А11-10 від 21.11.2024р. вартість матеріального збитку, завданого позивачу ОСОБА_1 внаслідок ДТП, прирівнюється до ринкової вартості його автомобіля на момент ДТП і складає 244 395 грн. через те, що ремонт такого автомобілю є економічно необґрунтованим, а отже транспортний засіб вважається фізично знищеним. Оскільки ринкова вартість пошкодженого автомобілю складає 93 615 грн., то розмір матеріального збитку позивача ОСОБА_1 складає 150 780 грн. (244 395 грн. – 93 615 грн.).
Разом з тим, надаючи оцінку об`єктивності розміру матеріального збитку, завданого позивачу ОСОБА_1 , суд бере до уваги, що в даному випадку з моменту події ДТП (21.06.2024) до моменту огляду оцінювачем автомобіля позивача (21.11.2024) сплинуло п`ять місяців. Визначаючи вартість відновлювальних робіт оцінювач виходив з пошкоджень, які зафіксовані ним у дефектній відомості під час здійснення ним огляду автомобіля. Натомість будь-яких доказів того, що такі пошкодження виникли внаслідок ДТП суду не надано. При цьому, слід звернути увагу, що відповідач ставив під сумнів доказову належність наданого позивачем звіту, посилаючись, в тому числі на те, що за період з моменту ДТП до моменту огляду оцінювачем автомобіль міг зазнати додаткових механічних пошкоджень, ніж ті, що виникли внаслідок ДТП. 
За обставинами даної справи судом встановлено, що подія ДТП була зафіксована працівниками поліції, які здійснювали оформлення відповідних документів, що у свою чергу мало наслідком розгляд таких матеріалів Придніпровським районним судом м. Черкаси та винесення таким судом постанови від 21.08.2024р. у судовій справі №711/5125/24. Зазначені обставин у сукупності свідчать, що обставини події ДТП були зафіксовані працівниками органів Національної поліції України, а відтак під час оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення в обов`язковому порядку мали бути зафіксовані пошкодження автомобілів, які зіткнулися. 
Натомість всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України стороною позивача не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили, що зафіксовані оцінювачем 01.11.2024р. ушкодження відповідають тим, які виникли внаслідок ДТП, а технічний стан автомобіля не зазнав ніяких змін протягом періоду часу, що сплинув після події ДТП. За таких обставин суд відхиляє наданий стороною позивача звіт про оцінку, оскільки такий доказ не відповідає критерію його належності. Оскільки такий доказ не приймається судом, то і витрати здійснені позивачем для його отримання (оплата послуг оцінювача) не підлягають включенню до розміру матеріального збитку.
Отже вимоги позивача ОСОБА_1 про відшкодування йому матеріальних збитків в розмірі 155 780 грн. є необґрунтованими і не підлягають до задоволення, оскільки не підтверджені належним чином.
Стосовно вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.
За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.
При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач ОСОБА_1 обґрунтовував наявність моральної шкоди через душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з фактичним знищенням свого автомобіля. 
Суд враховує, що пошкодження майна в ДТП завжди породжує негативні емоції у людини і можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я.
Разом з тим, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди.
В той же час всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили що внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_1 зазнав негативних наслідків для самопочуття і здоров`я, чи змушений був змінити звичний спосіб життя. До того ж, судом не встановлено в повній мірі розміру матеріального збитку, який був завданий автомобілю позивача саме внаслідок події ДТП. За таких обставин, враховуючи доводи позивача щодо змісту моральної шкоди та обсяг доказів на її підтвердження, беручи до уваги обставини події ДТП, керуючись засадами справедливості та розумності, суд доходить висновку про визначення грошової компенсації за завдану позивачу моральну шкоду на рівні 10 000 грн., яка підлягає компенсації за рахунок відповідача. 
Стосовно вимог позивача ОСОБА_6 . 
Відповідно до змісту принципу диспозитивності цивільного судочинства, що закріплений у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Таким чином, при вирішенні спору між сторонами суд обмежується змістом позовних вимог, які складають предмет позову, та надає оцінку обставинам спірних правовідносин в контексті аргументів сторін, якими вони обґрунтовують свою процесуальну позицію. 
Надаючи оцінку позовним вимогам ОСОБА_6 в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
Заявляючи вимогу про відшкодування матеріальних збитків в сумі 8 000 грн., позивач ОСОБА_6 посилався на те, що таких збитків він зазнав внаслідок оплати послуг захисника під час розгляду судом справи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Натомість суд зауважує, що за своєю сутністю відповідні витрати ОСОБА_6 є судовими витратами, пов`язаними з оплатою правової допомоги захисника у судовій справі №711/5125/24. За результатом розгляду такої справи судом було винесено постанову про закриття справи про адміністративне правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП. 
Таким чином, матеріальні збитки ОСОБА_6 обумовлені існуванням провадження про притягнення його до адміністративної відповідальності, а необхідність їх здійснення зумовлена прагненням довести свою невинуватість у ситуації, коли працівники поліції склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення. Отже відповідні витрати здійснені ОСОБА_6 в межах публічно-приватних правовідносин між ним та державою і обумовлені розпочатим щодо нього провадженням по справі про адміністративне правопорушення, яке в подальшому було закрите судом. За таких обставин належним відповідачем за вимогами позивача ОСОБА_6 про відшкодування йому матеріальних збитків (витрати з оплати послуг захисника у справі №711/5125/24) є держава, а порядок відшкодування таких збитків регулюється положеннями ст.ст. 1174, 1176 ЦК та нормами Закону України від 01.12.1994р. №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Отже вимоги ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальних збитків в розмірі 8 000 грн. не підлягають задоволенню, оскільки Черкаська міська рада не є відповідальною особою за такі збитки.
Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 зазначив, що в даному випадку завдана йому моральна шкода полягає у глибоких психологічно-душевних стражданнях з приводу неможливості експлуатації пошкодженого автомобіля та відчутті напруження через необхідність у судовому порядку спростовувати звинувачення у вчиненні ДТП. 
Як вже зазначалось, в даному випадку Черкаська міська рада не має нести відповідальність за моральну шкоду, яку зазнав ОСОБА_6 внаслідок складання щодо нього матеріалів справи про адміністративне правопорушення, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_6 здійснювалось виключно за ініціативою правоохоронних органів і по суті зумовлено висуненням публічного звинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення. Натомість Черкаська міська рада не є суб`єктом таких правовідносин і не брала участі у розгляді судової справи №711/5124/24, а отже моральна шкода, якої зазнав позивач внаслідок судового провадження у справі №711/5124/24 не підлягає відшкодуванню за рахунок територіальної громади м. Черкаси в особі Черкаської міської ради.
В контексті інших аргументів про відшкодування позивачу ОСОБА_6 моральної шкоди, то суд зауважує, що суду не надано будь-яких доказів того, що пошкоджений автомобіль Шкода, власником якого є ОСОБА_1 , перебував у постійному користуванні ОСОБА_6 , а відтак недостатньо обґрунтованими є доводи останнього про те, що внаслідок пошкодження такого автомобіля він втратив можливість вирішувати свої повсякденні питання та забезпечувати всі свої життєві потреби. Втім, очевидно, що внаслідок ДТП водій ОСОБА_6 зазнав негативних емоцій, викликаних втратою ним можливості завершити період запланованого використання відповідного транспортного засобу. 
Натомість визначаючи обсяг відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_6 внаслідок ДТП, суд враховує обставини події ДТП. В цьому контексті слід звернути увагу, що в обґрунтування своїх вимог позивач посилався на відсутність в його діях вини у наслідках ДТП, посилаючись постанову суду, якою констатовано відсутність в діях такого водія ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Разом з тим, суд зауважує, що відсутність в діях водія ознак складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, свідчить про відсутність підстав для притягнення такого водія до адміністративної відповідальності, проте не свідчить про відсутність підстав для покладання на водія цивільно-правової відповідальності за наслідки, спричинені ДТП. До того ж слід зауважити, що аналіз змісту постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2024р. у справі №711/5125/24 дає підстави для висновку, що підставою закриття провадження у справі щодо ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП стала відсутність в його діях порушення п. 8.7.3 «е» ПДР України.
Варто зауважити, що в даному випадку шкода завдана внаслідок взаємодії транспортних засобів (джерело підвищеної небезпеки), а відтак в силу презумпції винуватості завдавача шкоди та визначених законом особливостей відповідальності за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, саме позивач ОСОБА_6 зобов`язаний довести відсутність в його діях вини у настанні наслідків, спричинених ДТП.
У пункті 55.1 постанови від 29.06.2022р. у справі № 477/874/19 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що за змістом частини першої статті 614 ЦК вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання - це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.
За змістом п.п. 1.3, 1.4 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Згідно пп. «б» п. 2.3 ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний  бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі.
Пунктом 12.1 ПДР передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Згідно з п. 12.3 ПДР у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Таким чином для правильного вирішення питання винуватості водіїв автомобілів-учасників ДТП необхідним є встановлення того факту, що відповідні водії, за умови належного виконання ними вимог п.п. 2.3б, 12.1, 12.3 ПДР, не мали технічної можливості уникнути ДТП. 
Разом з тим, всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України стороною позивача не надано суду доказів, які б свідчили про те, що за обставинами події ДТП водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Шевроле. Відповідні обставини мають істотне значення при вирішенні ступеню вини кожного з суб`єктів, діяннями яких обумовлено настання ДТП (водії автомобілів та власник світлофора), а особливо у питанні, що стосується відшкодування моральної шкоди водіям, дії яких перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з наслідками ДТП. 
За таких обставин, враховуючи доводи позивача ОСОБА_6 щодо змісту моральної шкоди та обсягу доказів на її підтвердження, беручи до уваги обставини події ДТП, керуючись засадами справедливості та розумності, суд доходить висновку про визначення грошової компенсації за завдану такому позивачу моральну шкоду на рівні 5 000 грн., яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.
Стосовно інших аргументів учасників справи, то варто звернути увагу, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення (п.32-41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень).
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово зазначав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах «Салов проти України», «Проніна проти України» та «Серявін та інші проти України»: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»).
Таким чином, з`ясувавши характер спірних правовідносин, обставини порушення прав позивачів, наслідки спірної ситуації, характер, суть та підстави заявлених вимог, норми права, якими вони регулюються, суд надав оцінку доводам сторін, які мають значення для правильного вирішення спору, і не вбачає необхідності у наданні оцінки іншим аргументам учасників справи, оскільки вони не впливають на зміст обставин спірних правовідносин, а результат оцінки таких аргументів не матиме правового значення на остаточне рішення за наслідками розгляду справи.
За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору та витрат позивачів на оплату правової допомоги. 
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатом розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 на суму 10 000 грн., що складає 5,1% від заявлених (195 780 грн.), а ОСОБА_6 на суму 5 000 грн., що складає 10,42% від заявлених (48 000 грн.). За подання позову позивачами сплачений судовий збір в наступних розмірах: ОСОБА_1 – 1 957,86 грн.; ОСОБА_6 – 1 211,20 грн. За таких обставин на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 99,85 грн., а ОСОБА_6 – 126,21 грн.
Питання про розподіл витрат позивачів на правову допомогу судом не розглядається, оскільки представником позивачів заявлено клопотання про подання доказів таких витрат після ухвалення рішення в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Черкаської міської ради про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, – задовольнити частково.
Стягнути з Черкаської міської ради (код ЄДРПОУ 04061547; юридична адреса – вул. Байди Вишневецького, буд. 36, м. Черкаси) на користь ОСОБА_1 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрована адреса проживання – АДРЕСА_1 ) в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 10 000 грн. та 99,85 грн. в якості відшкодування витрат з оплати судового збору. 
Стягнути з Черкаської міської ради (код ЄДРПОУ 04061547; юридична адреса – вул. Байди Вишневецького, буд. 36, м. Черкаси) на користь ОСОБА_2 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; зареєстрована адреса проживання – АДРЕСА_2 ) в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 5 000 грн. та 126,21 грн. в якості відшкодування витрат з оплати судового збору.
В решті позовних вимог – відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складений 02.04.2026 року.

Головуючий : В.М. Скляренко