КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3425/24
провадження № 2-ап/340/34/24 
Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) 
до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ – НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 )
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії. 

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за 2029 днів затримки повного розрахунку при звільненні за період з 18.10.2018 по 07.05.2024 включно, обчислений шляхом множення середньоденного грошового забезпечення на кількість днів затримки виплати розрахунку при звільненні.
Ухвалою від 29 травня 2024 року позовну заяву було залишено без руху.
Ухвалою від 21 червня 2024 року позивачу було повернуто позовну заяву.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного від 21 червня 2024 року скасовано, а адміністраивну справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду 12 листопада 2024 року справа прийнята для продовження розгляду; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/10423/21 від 29 квітня 2022 року йому було виплачено недоплачене грошове забезпечення в сумі 85927, 85 грн. Тобто фактичний розрахунок відповідачем був здійснений 08.05.2024. Таким чином, позивач вважає, що відповідачем порушено законодавство про працю, що зумовило звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, позовні вимоги не визнав у повному обсязі, у задоволенні позову просив відмовити, зважаючи на те, що за умови наявності спірних правовідносин, які стосуються розміру належних звільненому працівникові сум, стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої ст. 117 КЗпП України є безпідставним. Звертаючись з вимогою про виплату середнього грошового забезпечення за період з 08.12.2020 року по 24.12.2024, позивач не враховує те, що чинна редакція статті 117 КЗпП України передбачає можливість виплати середнього заробітку не більш як за шість місяців. Відповідач зазначає, що виплата коштів на виконання судового рішення не є доходом, а має характер разової виплати, тому виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати у даному випадку не передбачено.
Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, додані до них документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 з 04.06.2015 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 , яка знаходилась на фінансовому забезпеченні у військової частини НОМЕР_2 .
Наказом командира в/ч НОМЕР_4 від 17.10.2018 року №231 позивач звільнений з військової служби та виключений зі списків особового складу 17.10.2018 року. 
В подальшому військову частину НОМЕР_4 розформовано, а правонаступником визначено військову частину НОМЕР_2 .
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 у справі № 340/10423/21 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації його грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію його грошового забезпечення за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року; у задоволенні інших позовних вимог відмовити.
На виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.04.2022 року у справі № 340/10423/21 позивачу нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення у розмірі 85 927,85 грн. Кошти зараховані на картковий рахунок позивача 08.05.2024 року, що підтверджується відповідною випискою про надходження по картці позивача.
Позивач вважає, що оскільки остаточний розрахунок при звільненні йому проведено лише 08.05.2024, тому він має право на виплату середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при звільненні з 18.10.2018 по день фактичного розрахунку 08.05.2024, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
При вирішенні спору суд керувався таким.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 1-1 закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складаються з цього Закону та інших нормативно-правових актів.
Порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення визначає закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Разом з тим, цим Законом не передбачена відповідальність за порушення строків розрахунку при звільненні.
Водночас така відповідальність врегульована Кодексом законів про працю України.
За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
Тому, до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення Кодексу законів про працю України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 13.02.2020 у по справі №813/356/16.
Згідно зі статтею 116 КЗпП України (чинної на момент виключення позивача зі списків особового складу) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України, в редакції на дату звільнення позивача з військової служби, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Згідно з частиною 2статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Таким чином, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.
За змістом частини першої статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.
Отже, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.
Водночас, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.
Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).
У цьому випадку факт вирішення спору не може вважатись фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником.
Зазначені правові висновки щодо застосування статті 117 КЗпП України викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 по справі №821/1083/17.
Рішенням суду від 15.08.2025 у справі № 560/5826/25 встановлене право позивача при звільненні з військової служби на отримання індексації грошового забезпечення.
Після виконання зазначеного рішення відповідач не звільняється від встановленої статтею 117 КЗпП України відповідальності у виді виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за весь період невиплати належних позивачу при звільненні сум.
Отже, позивач має право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні згідно зі статтею 117 КЗпП України.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.
Саме в цей день (день звільнення, або день виключення зі списків частини для військовослужбовців) на підставі статті 116 КЗпП України роботодавець повинен виплатити звільненому працівнику всі суми, що належать йому від підприємства.
Воднораз, вирішуючи зазначений спір, суд враховує, що з 19.07.2022 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладена в новій редакції стаття 117 КЗпП України. Цією нормою в редакції з 19.07.2022 передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відтак, правовідносини щодо стягнення на корись позивача середнього заробітку за період з 02.08.2020 по 18.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється статтею 117 КЗпП України в редакції, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, а за період з 19.07.2022 по 21.08.2025 -статтею 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ з 19.07.2022 по 07.05.2024 року - із застосуванням обмеження виплати шістьма місяцями.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2025 року у справі №489/6074/23 наголосила, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до ст. 117 Кодексу Законів про працю України після 19 липня 2022 року Законом України від 01.07.2022 №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі-Закон №2352), встановлює максимальну межу відповідальності роботодавця, але не скасовує необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні розміру компенсації.
Таким чином, за тривалості спірних правовідносин під час різного правового регулювання, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховується за періоди з 02 серпня 2020 року по 18 липня 2022 року та з 19 липня 2022 року по 19 січня 2023 року. Загальна тривалість такого періоду складає 901 день (716+185).
Обрахувавши відповідно до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, та на підставі долученої до матеріалів адміністративної справи довідки про нараховане грошове забезпечення позивача з період з 04 червня 2015 року по 17 жовтня 2018 року, суд виснував, що середньоденний заробіток позивача складає 541,05 грн (11635,47 грн +11088, 50 грн=22723,97/42 робочих дні у серпні та вересні 2018 року).
Отже, арифметично обрахована сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України складає 487486,05 грн.
Разом з тим, суд звертає увагу, що обрахована таким чином сума середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні більше ніж у 5 разів перевищує невиплачену позивачу під час звільнення суму індексації (85927,85 грн).
На переконання суду, ця сума є очевидно неспівмірною із порушеним правом позивача, що полягало у невиплаті йому індексації при звільненні.
Суд також бере до уваги те, що позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення (справа №340/10423/21) 14.12.2021, тобто більше ніж через три роки після виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (17.10.2018), що значною мірою вплинуло на тривалість періоду затримки розрахунку при звільненні.
За наведених обставин справедливою, пропорційною і такою, що відповідатиме критеріям визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат є сума, еквівалентна 50% невиплаченої при звільненні індексації – 42963,93 грн.
Викладене обумовлює висновок суду про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати, які підлягали б розподілу на підставі статті 139 КАС України, у справі відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ – НОМЕР_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 18.10.2018 року по 07.05.2024 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 жовтня 2018 року по 19 січня 2023 року, в розмірі 42963,93 грн (сорок дві тисячі дев`ятсот шістдесят три гривні дев`яносто три копійки).
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду О.В. КРАВЧУК