Справа № 420/21/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити пенсі дії
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 01.01.2026 надійшла позовна заява Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд стягнути на загальну суму 43 356 грн. 75 коп. (сорок три тисячі триста п`ятдесят шість грн. 75 коп.) майнової шкоди.
Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначили, що відповідно до рапорту начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.03.2024 22.4/16450/24-Вн, 08:00 15.03.2024 виявлено не прибуття із відпустки військовослужбовця сержанта ОСОБА_2 . Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону «Про результати службового розслідування» від 03.04.2024 №1414-АГ та висновку службового розслідування» від 30.03.2024 №04.4/162/24-Вн за фактом неприбуття 15.03.2024 з частини щорічної основної відпустки за 2024 рік до тимчасового місця дислокації АДРЕСА_1 інспектора прикордонної служби другої категорії – механіка-водія другого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанта ОСОБА_3 – являється підтвердженим.
Відповідно до відомості №29 щодо визначення залишкової вартості військового майна на утримання коштів за втрачене майно сержантом Данієлем ЧЕРНЯНУ на 26 березня 2024 року, на загальну вартість 29 022, 89 грн, а саме:
1. Костюм вітровологозахисний, 1 к-т.., загальною вартістю 1626,66 грн;
2. Рукавиці тактичні, 1 пар., загальною вартістю 1475,65 грн;
3. Жилет захисний з 4 магазинами системи molle та багатоцільовою сумкою, 1 шт., загальною вартістю 5283,33 грн;
4. Пластини до бронежилета, 2 шт., 13209,70 грн;
5. Рюкзак бойовий індивідуальний MIL-TEX 36л, 1 шт., загальною вартістю 1698,66 грн;
6. Мішок спальний, 1 шт., загальною вартістю 1479,66 грн;
7. Налокітники тактичні, 1 пар., загальною вартістю 576,46 грн;
8. Наколінники тактичні, 1 пар., загальною вартістю 576,46 грн;
9. Ковдра, 1 шт., загальною вартістю 227, 6грн;
10. Сидіння польове ізоляційне, 1 шт., загальною вартістю 80,00 грн;
11. Матрац надувний, 1 шт., загальною вартістю 1109,66 грн;
12. Подушка, 1 шт., загальною вартістю 114,00 грн;
13. Штани вітровологозахисні, 1 к-т., загальною вартістю 1 326, 66 грн;
14. Килим польвий ізоляційний, 1 шт., загальна вартість 238, 33 грн.
Разом з тим, сержанту ОСОБА_4 продовжувалось нарахування і виплата грошового забезпечення, хоча він був відсутній на військовій службі без поважних причин, так як нарахування та виплата грошового забезпечення в Державній прикордонній службі України здійснюється в поточному місяці за поточний місяць. Згідно довідки фінансово-економічного відділу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону сержанта ОСОБА_5 за час його відсутності на військовій службі, здійснювалась виплата грошового забезпечення у сумі 14333 грн 86 коп.
Станом на грудень 2025 року залишок коштів, які отримані без належної на те правової підстави, за час відсутності на військовій службі з 15.03.2024 – 31.03.2024 складає 14333,86 грн. Відтак, сержант ОСОБА_6 у період з 15.03.2024 по теперішній час відсутній на військовій службі без поважних причин, документи які підтверджували б правомірність відсутності його на військовій службі до НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону не надходили, отже останній є недобросовісним набувачем, а тому виплата грошового забезпечення у сумі 14333,86 грн, повинна бути стягнена у судовому порядку.
09.01.2025 до суду надійшла відповідь (вх. №ЕП/445/26) відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеської області, на запит суду щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Дата: 23.05.2012.
13.01.2026 ухвалою судді прийнято до розгляду позовну, відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Копія ухвали від 13.01.2026 була направлена на адресу відповідача, проте, поштове відправлення повернулось до суду з підстав «адресат відсутній».
Станом на дату вирішення даної справи інших заяв на адресу суду не надходило. 
Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позов, відповіді на відзиві і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено такі факти та обставини.
Наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «Про особовий склад» від 11 березня 2023 року №43-ОС, зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення сержанта ОСОБА_7 , який прибув для подальшого проходження військової служби з НОМЕР_3 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, з 11 березня 2023 року.
Відповідно до рапорту начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.03.2024 22.4/16450/24-Вн, 08:00 15.03.2024 виявлено не прибуття із відпустки військовослужбовця сержанта ОСОБА_2 . За даним фактом наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 18.03.2024 №1123-АГ з метою з`ясування причин та обставин викладених в рапорті начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 16.03.2024 №22.4/16450/24-Вн, за фактом не прибуття з відпустки сержанта ОСОБА_3 . Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону «Про результати службового розслідування» від 03.04.2024 №1414-АГ та висновку службового розслідування» від 30.03.2024 №04.4/162/24-Вн за фактом неприбуття 15.03.2024 з частини щорічної основної відпустки за 2024 рік до тимчасового місця дислокації АДРЕСА_1 інспектора прикордонної служби другої категорії – механіка-водія другого відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування сержанта ОСОБА_3 – являється підтвердженим. Відповідно до відомості №29 щодо визначення залишкової вартості військового майна на утримання коштів за втрачене майно сержантом Данієлем ЧЕРНЯНУ на 26 березня 2024 року, на загальну вартість 29 022, 89 грн., а саме: 1. Костюм вітровологозахисний, 1 к-т.., загальною вартістю 1 626, 66 грн; 2. Рукавиці тактичні, 1 пар., загальною вартістю 1 475,65; 3. Жилет захисний з 4 магазинами системи molle та багатоцільовою сумкою, 1 шт., загальною вартістю 5 283,33 грн; 4. Пластини до бронежилета, 2 шт., 13 209, 70 грн; 5. Рюкзак бойовий індивідуальний MIL-TEX 36л, 1 шт., загальною вартістю 1 698,66 грн; 6. Мішок спальний, 1 шт., загальною вартістю 1 479,66 грн; 7. Налокітники тактичні, 1 пар., загальною вартістю 576, 46 грн; 8. Наколінники тактичні, 1 пар., загальною вартістю 576, 46 грн; 9. Ковдра, 1 шт., загальною вартістю 227, 66грн; 10. Сидіння польове ізоляційне, 1 шт., загальною вартістю 80 грн; 11. Матрац надувний, 1 шт., загальною вартістю 1 109, 66 грн; 12. Подушка, 1 шт., загальною вартістю 114 грн; 13. Штани вітровологозахисні, 1 к-т., загальною вартістю 1 326, 66 грн; 14. Килим польвий ізоляційний, 1 шт., загальна вартість 238, 33 грн. Разом з тим, сержанту ОСОБА_4 продовжувалось нарахування і виплата грошового забезпечення, хоча він був відсутній на військовій службі без поважних причин, так як нарахування та виплата грошового забезпечення в Державній прикордонній службі України здійснюється в поточному місяці за поточний місяць. Згідно довідки фінансово-економічного відділу НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону сержанта ОСОБА_5 за час його відсутності на військовій службі, здійснювалась виплата грошового забезпечення у сумі 14 333 грн 86 коп. Станом на грудень 2025 року залишок коштів, які отримані сержантом ОСОБА_8 без належної на те правової підстави, за час відсутності на військовій службі з 15.03.2024 – 31.03.2024 складає 14 333, 86 грн
Військова частина НОМЕР_1 направила на адресу ОСОБА_6 лист від 29.11.2025 №10/24293-25-Вих про добровільне відшкодування завданої шкоди.
Як зазначає позивач та іншого судом не встановлено, відшкодування завданої шкоди не відбулось.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд зазначає таке.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
На підставі частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення та індексація грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі». 
Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди (стаття 4 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).
Згідно з частиною 4 статті 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (пункт 1 частини 1 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Суд зазначає, що питання повернення зайво виплачених коштів не врегульовані нормами спеціального законодавства. У той же час такі питання врегульовані Цивільним кодексом України.
Згідно з приписами статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За змістом цієї норми матеріального права зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.
Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.
Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.
Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц виклав, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.
Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.
Суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки був відсутній на службі без поважних причин, проте отримував грошове забезпечення за період з 15.03.2024 по 31.03.2024.
Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутого грошового забезпечення за вищевказаний період, оскільки грошове забезпечення з визначений період нараховано та виплачено помилково.
Зважаючи на встановлені у справі обставини, з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих коштів у розмірі 14333,86 грн за час фактичного невиконання ним обов`язків військової служби.
Відповідно до статі 10 частини 1 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті (стаття 10 частина 2 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).
Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем самовільно залишено військову частину, а тому суд погоджується з твердження позивача, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки, не повернув ввірене йому військове майно на загальну суму у розмірі 29022,89 грн, що за приписами наведених вище норм є підставою для їх повернення.
Оскільки, майно привласнене відповідачем недобросовісно та останній не повернув ввірене йому майно, тому у відповідача виник обов`язок щодо повернення позивачу вартість безпідставно привласненого майна.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 у справі № 636/93/14-ц дійшла висновку, що у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби."
Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 грудня 2018 у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 в справі № 14-481цс18.
Відповідач на час безпідставного отримання ним грошового забезпечення перебував на військовій службі, мав статус військовослужбовця. Позов пред`явлений військовою частиною про стягнення шкоди, завданої особою під час проходження нею військової служби внаслідок ухилення від проходження військової служби. Вказане свідчить про наявність спору з приводу стягнення збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, тому цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.
Відповідач доводи позивача належними доказами не спростував, розрахунок шкоди не оспорює, будь-які пояснення або заперечення не надав. З огляду на це, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі “Серявін та інші проти України” від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до статті 139 КАС України підстави для стягнення судових витрат відсутні, оскільки згідно із статтею 139 частиною 2 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 6, 8, 9, 14, 22, 139, 241, 242-246, 250, 255, 262, 295, КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити пенсі дії – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 43356 грн 75 коп. майнової шкоди.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 );
Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА