ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/4875/25   Головуючий суддя І інстанції Бондаренко І. Е.
Провадження № 33/818/417/26    Суддя доповідач Шабельніков С.К.
Категорія: Порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна

13 лютого 2026 року м. Харків
Суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., 
за участю секретаря - Вакули Н.С., 
представника потерпілої – Лісіна В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника потерпілої Лісіна В.М. на постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, -
в с т а н о в и в:
Цією постановою
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постановою встановлено, 08.06.2025 о 17:21:00, селище Безлюдівка, вулиця Нагірна. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 , та, рухаючись заднім ходом, не забезпечив безпеки такого маневру й допустив зіткнення з автомобілем Toyota Camry, НОМЕР_2 , який рухався позаду. Унаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, чим порушено п. 10.9 ПДР (порушення правил руху транспортних засобів заднім ходом). Відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Не погодившись із судовим рішенням представником власника майна - адвокатом Лісіним В.М. було подано апеляційну скаргу, в якій він фактично просив визнати ОСОБА_2 потерпілою, а постанову суду першої інстанції скасувати, визнавши ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, та закрити провадження у справі в зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності визначеного ст. 38 КУпАП.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилався на те, що суд першої інстанції не з`ясував всіх обставин справи, не встановив всіх учасників цієї справи та не викликав їх у судове засідання. Разом з тим, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції lsqijd помилкового висновку, щодо відсутності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки ці висновки суперечать фактичним відомостям, які є наявними в матеріалах справи.
Разом з тим, в суді апеляційної інстанції під час судового розгляду захисник Лісін В.М., посилаючись на зазначені в апеляційній скарзі доводи, а також, на вимоги ч. 1 ст. 269 КУпАП, фактично заявив клопотання про визнання ОСОБА_2 потерпілою у цій справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування такого клопотання апелянт посилався на те, що вимоги цієї статті є абсолютними та такими, що захищаються державою, а відомості щодо права власності містяться в матеріалах цієї справи.
Суд апеляційної інстанції вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Правовими приписами ч. 1 ст. 269 КУпАП встановлено, що потерпілим є особа, якій адміністративним правопорушенням заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду. 
Відповідно до Рекомендацій Rec (2006) 8 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо допомоги потерпілим від 14.06.2006 р, в контексті вимог, передбачених ч. 1 ст. 296 КУпАП, «потерпілим» слід розуміти фізичну особу, що зазнала шкоди або понесла економічні витрати, у зв`язку з діями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Суд апеляційної інстанції вважає, що неухильне додержання на всіх стадіях судового розгляду справ про адміністративні правопорушення законодавства України, якими передбачені права потерпілих, є однією з важливих умов здійснення закріпленого ст. 55 Конституції України права громадян на судовий захист від протиправних посягань.
Відповідно до вимог ст. 1 КУпАП одним із завдань цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, а також права власності.
Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 255 КУпАП особами, уповноваженими на складання протоколу про адміністративне правопорушення є посадові особи органів Національної поліції. При цьому, відповідно до вимог ч.1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються зокрема відомості стосовно потерпілих, які працівники поліції, у відповідності до вимог ст. 252 КУпАП, вносять за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Разом з тим, належить врахувати також правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 року у справі № 335/6977/22 згідно яких протокол про адміністративне правопорушення не є рішенням суб`єкту владних повноважень. На патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.
Оцінку доказів патрульний поліцейський повинен здійснити такою мірою, як це потрібно для визначення ймовірної особи, дії якої містять ознаки складу адміністративного правопорушення, а також в межах тих обставин, яких вимагає обстановка, що склалася. Висновки поліцейського є вірогідними та не мають для суду заздалегідь визначеного значення. Дії особи, стосовно якої складено протокол про адміністративне правопорушення, ймовірно місять ознаки адміністративного правопорушення, але остаточні висновки, зокрема й про дійсно винну у правопорушенні особу, має зробити виключно суд.
Апеляційний суд вважає, що юридичною підставою для визнання особи потерпілою є встановлення, передбачених законом підстав, зокрема: заподіяння майнової шкоди. Водночас формальною підставою для визначення особи потерпілої може слугувати її обгрунтована заява, яка підлягає перевірці, чи згода такої особи щодо визнання її потерпілою за відповідних обставин. 
Таким чином, правовим аналізом вищезазначених правових норм та правових висновків Великої Палати Верховного Суду, встановлено, що процесуального статусу потерпілого особа набуває з моменту зазначення її у протоколі про адміністративне правопорушення або, у разі відсутності цього, з моменту визнання цієї особи потерпілою судом будь-якої інстанції, на підставі наявності беззаперечних підстав для прийняття відповідного рішення в цій частині. Тобто, особа, яка не визнана працівником поліції у протоколі про адміністративне правопорушення потерпілою, не може бути позбавлена цього права, але за наявності її бажання, вираженого у наданні посадовій особі чи суду -- заяви або згоди, щодо визнання цієї особи потерпілою.
З відомостей матеріалів цієї справи вбачається, що захисник Лісін В.М., який представляє інтереси ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанції, що свідчить про заінтересованість ОСОБА_2 у захисті своїх прав, пов`язаних із заподіянням їй матеріальної шкоди завданою подією дорожньо-транспортної пригоди де автомобіль, який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності зазнав видимих ушкоджень.
Зазначені в цій частині апеляційної скарги доводи, а також доводи заявленого клопотання підтверджуються відомостями копії постанови ЕНА№4925373 від 08.06.2025 стосовно ОСОБА_3 , яка долучена до матеріалів цієї справи (а.с.2). Відомостями цієї постанови встановлено, що ОСОБА_2 є власником транспортного засобу Toyota Camry, НОМЕР_2 , який їй належить на праві приватної власності та яким фактично керувала потерпіла ОСОБА_3 за обставин, вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 .
Виходячи з фактичних обставин цієї справи, суд апеляційної інстанції, враховує, що працівники поліції, знаючи про належність транспортного засобу Toyota Camry, НОМЕР_2 ОСОБА_2 , з невідомих підстав протоколом про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно ОСОБА_1 не визнали її потерпілою, а суд першої інстанції поверхнево дослідивши обставини справи, залишив поза увагою порушені права фактичного власника транспортного засобу Toyota Camry, НОМЕР_2 ОСОБА_2 , які передбачені ст. 269 КУпАП, зокрема і право на оскарження судового рішення, не повідомивши її про судовий розгляд, хоча мав відомості її місця проживання (а.с.3 зворотна сторона, схема ДТП).
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за належне задовольнити клопотання представника власника майна, потерпілої – адвоката Лісіна В.М. про визнання ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП.
В судове засідання для розгляду апеляційної скарги представника потерпілої ОСОБА_1 не з`явився. Про місце, день та час апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, а саме: отримав повістку про виклик у письмовій формі про що свідчать відомості зворотного повідомлення про виклик (а.с. 45). 
Потерпіла ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явилась. Хоча потерпіла ОСОБА_3 не отримала судову повістку про виклик про що свідчать відомості повернутого зворотного судового повідомлення з конвертом та відміткою «адресат відсутній», адвокат Лісін В.М. повідомив суд апеляційної інстанції, що ОСОБА_3 відомо про час апеляційного, розгляду, однак доля цієї справи її не цікавить, оскільки транспортний засіб належить ОСОБА_2 .
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Правовими приписами ч. 6-7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд повідомляє про дату, час і місце судового засідання особу, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не пізніше ніж за три дні до початку судового засідання.
Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За таких обставин, враховуючи, що учасники цієї справи про місце, день та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином, а також відсутність будь-яких заяв чи клопотань про відкладення апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції вважає за можливе провадити апеляційний розгляд за відсутності належно повідомлених учасників справи. Апеляційний розгляд належить провадити за участі представника потерпілої – адвоката Лісіна В.М., враховуючи його пояснення та наявні в матеріалах цієї справи відомості.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи учасників справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не позбавлена правових та процесуальних підстав та підлягає задоволення у зв`язку із наступним.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні, а також чи була заподіяна майнова шкода.
Як вбачається з відомостей матеріалів цієї справи, суд не дотримався всіх вказаних вимог чинного законодавства.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом встановлено об`єктивні відомості, які спростовують висновки суду щодо невинуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується наявними у справі відомостями, яким суд першої інстанції не надав належну правову оцінку, а саме: відомостями протоколу про адміністративне правопорушення 08.06.2025 о 17:21:00, селище Безлюдівка, вулиця Нагірна. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 , та, рухаючись заднім ходом, не забезпечив безпеки такого маневру й допустив зіткнення з автомобілем Toyota Camry, НОМЕР_2 , який рухався позаду. Унаслідок ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, чим порушено п. 10.9 ПДР (порушення правил руху транспортних засобів заднім ходом). Відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Схемою ДТП встановлено остаточне положення транспортних засобів після настання події дорожньо-транспортної пригоди, а також відомості щодо напрямків руху транспортних засобів. Схема дорожньо-транспортної пригоди містить відомості щодо пошкоджень транспортних засобів з якими погодились учасники цієї пригоди. Зокрема автомобіль Toyota Camry, НОМЕР_2 отримала пошкодження правих передніх та задніх дверей та заднього правого крила. Автомобіль Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 отримав пошкодження заднього крила та бамперу, а також заднього правого стоп-сигналу. До схеми ДТП долучені також світлини з місця події, які фіксують пошкодження транспортних засобів.
Відповідно до пояснень ОСОБА_1 (а.с.4) 08.06.2025 він намагаючись здійснити маневр розвороту заднім ходом не побачив, що позаду їхав автомобіль Toyota Camry, НОМЕР_2 , не встиг вчасно загальмувати, у зв`язку з чим сталося зіткнення.
З пояснень потерпілої ОСОБА_3 вбачається, що 08.06.2025 приблизно о 16 год 18 хв, вона рухаючись на автомобілі Toyota Camry, НОМЕР_2 в смт. Безлюдівка біля пляжу побачила, що водій Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 рухався заднім ходом та здійснив зіткнення в результаті якого її транспортний засіб зазнав матеріальних збитків, а саме: пошкодження правих пасажирських дверей, правої задньої двері, праве заднє крило.
При цьому, апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення та інші процесуальні документи складені уповноваженою державою особою. Проте ОСОБА_1 не скористався процесуальною можливістю та не звертався із скаргами на дії працівників поліції до їх безпосереднього керівництва з метою ініціювання службової перевірки або притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб, якими були складені відповідні процесуальні документи у цій справі (ст. 267 КУпАП). Також стороною захисту не надано відомостей про те, що останній звертався до суду в порядку, передбаченому ст. 5, 20, 286 КАС України щодо оскарження дій або бездіяльності відповідних посадових осіб – працівників поліції. Цих відомостей не надано суду і під час апеляційного розгляду.
Отже, враховуючи, що сторона захисту не скористалась своїм правом та не надала до суду доказів на підтвердження їх версії щодо незаконності дій працівників поліції під час складання матеріалів про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відомості, які зафіксовані в протоколах та схемі ДТП відповідають дійсності, а тому можуть слугувати доказами у справі.
Отже, ці відомості, які є наявними у матеріалах цієї справи у своїй сукупності надають об`єктивних підстав суду апеляційної інстанції встановити, що ОСОБА_1 рухаючись заднім ходом не переконався в безпечності маневру та допустив зіткнення з автомобілем Toyota Camry, НОМЕР_2 чим порушив вимоги п.10.9 Правил дорожнього руху.
Водночас суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, маючи сумніви у механізмі спричинення матеріальної шкоди, а також причинно-наслідковому зв`язку між виконанням водієм Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_1 маневру розвороту заднім ходом та отриманих внаслідок зіткнення з автомобілем Toyota Camry, НОМЕР_2 пошкоджень, встановивши подію правопорушення суд першої інстанції, ухвалив судове рішення про закриття провадження у справі за відсутності складу адміністративного правопорушення без проведення автотехнічної експертизи з метою усунення власних сумнівів, про що так слушно заявляє апелянт.
Проте, для суду апеляційної інстанції достатньо відомостей встановити порушення вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху ОСОБА_1 , оскільки відомості матеріалів справи, а саме: відомості схеми дорожньо-транспортної пригоди, світлин, доданих до неї та пояснень учасників цієї пригоди не залишають жодного сумніву для встановлення вини ОСОБА_1 у вчиненому правопорушенні, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Суд апеляційної інстанції вважає, що механізм утворення пошкоджень є очевидними, оскільки мають протяжний характер, які утворилися внаслідок зіткнення з автомобілем Toyota Camry, НОМЕР_2 , що рухався, у зв`язку з чим особі, яка ним керувала необхідний був час оцінити обстановку, яка склалася та зупинити транспортний засіб. З зазначеними ушкодженнями транспортних засобів учасники дорожньо-транспортної пригоди погодилися, про що свідчать їх підписи у схемі ДТП (а.с. 3 зворотна сторона), а тому ані в учасників дорожньо-транспортної пригоди, ані у суду апеляційної інстанції не виникає сумнівів утворення причинно-наслідковому зв`язку між маневром розвороту заднім ходом транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та завданих ушкоджень автомобілю під керуванням ОСОБА_3 .
За таких обставин, суд апеляційної інстанції встановив наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП у зв`язку із порушенням водія вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху.
Водночас, відповідно до положень ст. 294 КУпАП суд апеляційної інстанції зобов`язаний реагувати під час виявлення порушень норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовими приписами ч. 2 ст. 38 КУпАП та ст. 221 КУпАП у їх нерозривному взаємозв`язку, встановлено, що адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених 124 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його вчинення.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції вважає, що тривалість строків накладення адміністративного стягнення безпосередньо пов`язано з можливістю реального впливу адміністративної відповідальності на суспільні відносини, поведінку суб`єктів, їхню правосвідомість тощо та не може перевищувати граничні строки притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені законом. Порушення цих строків фактично позбавляє правових підстав для накладення адміністративного стягнення та є істотним порушення імперативних вимог, встановлених п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. Водночас, притягнення осіб до адміністративної відповідальності поза межами строків, встановлених ст. 38 КУпАП свідчать про порушення прав та основоположних свобод людини, гарантованих ст. 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції фактично позбавлений процесуальної можливості притягти ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції, окремо враховує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції отримав 25.06.2025 (а.с 14 протокол автоматизованого розподілу). Перше судове засідання у цій справі було призначене на 22.07.2025 (а.с 15), друге судове засідання – 22.08.2025, третє на 25.09.2025.
Зокрема, належить врахувати, що ОСОБА_1 до першого судового засідання подавалось клопотання про відкладення судового розгляду, що свідчить про обізнаність особи, яка притягається до адмінстративної відповідальності про місце, день та час розгляду його справи судом першої інстанції, а також про прийнятність для ОСОБА_1 способу його сповіщення про день та час наступних судових засідань. Таким чином, залишається не зрозумілим, чому суд першої інстанції за таких обставин безпідставно відклав судовий розгляд справи, призначений на 22.08.2025, а також призначив наступне судове засідання з тривалим проміжком часу, тим більше поза межами строку притягнення до адміністративної відповідальності, визначеного ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Зазначене вочевидь свідчить про помилкове ігнорування судом першої інстанції вимог ст. 245 КУпАП, що у цій справі фактично має наслідком уникнення правопорушника від відповідальності, встановленої законом.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).
Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створити небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки дорожнього руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою інших осіб.
Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Отже, матеріали цієї справи містять переконливі та узгоджені між собою докази, які надають суду беззаперечних підстав встановити факт порушення ОСОБА_1 правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, відповідальність за яке передбачене ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до ч.2 ст. 7 КУпАП, провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не можу бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених Законом.
Більш того, відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення визначені статтею 247 КУпАП. Відповідно до п.7 цієї статті провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Дослідивши матеріали та оцінюючи відомості, що є наявними в цій справі, апеляційний суд дійшов висновку, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження в справі стосовно ОСОБА_1 закриттю на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП, згідно доводів поданої апеляційної скарги.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:
Визнати ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 269 КУпАП потерпілою у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. ст. 124 КУпАП.
Апеляційну скаргу представника потерпілої Лісіна В.М. - задовольнити.
Постанову судді Харківського районного суду Харківської області від 25 вересня 2025 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, - скасувати.
Прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 , 1988 р.н. винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у цій справі - закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя       С.К. Шабельніков