Справа № 145/190/26 
Провадження № 2/145/474/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" квітня 2026 р. селище Тиврів 

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Копилової Л. В. ,
за участю секретаря Мигдальської Н.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Обгрунтовуючи заявлені вимоги посилався на те, що 18 липня 2020 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНФІНАНС" (надалі -ТОВ "ІНФІНАНС") та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір № 0687763279, відповідно до умов якого ТОВ надало відповідачеві Кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн. в межах строку дії Договору – 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Строк та умови користування кожним траншем є окремими та визначалися сторонами відповідно до умов Договору. Пропозиція (оферта) на отримання траншу згідно Заявки-анкети № 2628690296 від 18.07.2020 року в межах Договору про надання позики №0687763279 від 18.07.2020 року підписана відповідачем цього ж дня електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС - повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, однак відповідач своїх зобов`язань за договором не виконав, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштами не сплатив. 18 жовтня 2021 року на підставі договору № 18-10/21 ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0687763279 укладеним з відповідачем кредитним договором. В подальшому 10.01.2023 року на підставі укладеного договору № 10-01/2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0687763279.
Загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом по Договору №0687763279 за розрахунком позивача становить 60 540 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 3000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 47 617.50 грн.; заборгованість за нарахованими процентами згідно кредитного Договору (з моменту відступлення права вимоги станом на дату проведення розрахунку заборгованості) – 9 922.50 грн.
Однак, позивач враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 36 967.50 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 3 000 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги – 33 967.50 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662.40 грн. та на правову допомогу в сумі 13 000 грн.
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 13 лютого 2026 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.
Сторони на розгляд справи до суду не з`явилися, повідомлені про розгляд справи в установленому законом порядку.
У поданому відзиві відповідач позовні вимоги визнав частково, посилаючись на те, що він визнає вимоги в частині стягнення тіла кредиту в сумі 3 000 грн. Так як він являється військовослужбовцем і проходить військову службу, вважає, що позивач неправомірно нарахував йому відсотки за кредитним договором. Також вважав завищеним розмір понесених позивачем витрат на правову допомогу.
Представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якій посилався на правомірність нарахування ним процентів за користування відповідачем кредитом. Крім того, вказував, що відповідач не підтвердив належними доказами факт проходження військової служби.
Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі виходячи з наступного. 
Судом установлено, що 18 липня 2020 року між ТОВ "ІНФІНАНС" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір № 0687763279, відповідно до умов якого ТОВ надало відповідачеві Кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн. в межах строку дії Договору – 36 календарних місяців з дня підписання Договору.
Згідно Заявки-анкети №2628690296 від 18 липня 2020р. розмір кредиту склав 3 000 грн., строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом. 
Згідно п.3.2 Правил фінансовий кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії, окремими частинами (кредитами) в межах строку дії Договору – 36 календарних місяців з дня підписання Договору, з можливістю автоматичного продовження строк дії договору при відсутності звернення про розірвання договору. Строк користування кожним кредитом є окремим та визначається відповідно до умов Договору фінансового кредиту.
Відповідно до п.7.1 Правил проценти за користування поточною сумою Фінансового кредиту нараховуються на суму Фінансового кредиту з дня отримання включно та по день фактичного повернення включно. Сторони окремо погодили, що у випадку прострочення виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту/траншу у строк користування кредитом/траншем, обумовлений у Договорі, відсотки за користування кредитом нараховуються по дату фактичного повернення кредиту/траншу повному обсязі. У п.7.5 Правил зазначено, що Сторони окремо погодили, що у випадку користування Позичальником Кредитом (траншем) понад строк, встановлений в Договорі фінансового кредиту або додатковими угодами між Сторонами, зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом (траншем), при цьому у випадку, якщо відсоткова ставка за користування кредитом (траншем), що встановлена відповідно до умов Договору фінансового кредиту менша ніж 1,75 (одна ціла сімдесят п`ять сотих) відсотків від суми Кредиту (траншу) за кожен день користування Кредитом (траншем), то правила нарахування процентів за відсотковою, ставкою визначеною відповідно до умов Договору скасовуються з першого дня прострочення Кредитом (траншем) або застосування Пролонгації і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом (траншем), а саме 1,75 (одна ціла сімдесят п`ять сотих) відсотків за кожен день користування Кредитом (траншем), починаючи з дати першого дня прострочення строкового повернення кредиту (траншу) і до дня повного повернення Кредиту (траншу). Причому, Сторони погодили, що Товариство має право застосувати до Позичальника одноразовий штраф за неналежне виконання умов Договору, у зв`язку з неповерненням кредиту Позичальником у обумовлений строк Сторонами, який розраховується як сума залишку коштів за кожний день користування кредитом (траншем), в період строкового користування кредитом (траншем) помножена на відсоткову ставку, яка розраховується по формулі 1,75% - Відсоткова ставка.
Отже, як вбачається з вищевказаних умов Договору, у випадку неповернення кредиту після 30 днів строку користування кредитними коштами, проценти за користування кредитом нараховуються протягом строку дії договору по дату фактичного повернення кредиту
Відповідно до Розрахунку заборгованості первісного кредитора ТОВ "ІНФІНАНС" за Договором № 0687763279 від 18.07.2020 року відповідачу надано 1 транш в сумі 3000,00 грн.; в період з 18.07.2020 року по 18.10.2021 року проценти за користування кредитом нараховувались за відсотковою ставкою 1,75% за кожен день користування кредитом, що із врахування тіла кредиту 3000,00 грн, становило 52,50 грн.
Таким чином в зазначений період сума нарахованих відсотків склала 24 045 грн. (458*52,50 = 24045); загальний розмір заборгованості склав 27 045 грн. (3 000 + 24045 = 27045).
18 жовтня 2021 року на підставі договору № 18-10/21 позичальник ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором № 0687763279, укладеним з ОСОБА_1 .
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Вердикт Капітал» за Договором № 0687763279 від 18.07.2020 року в період з 18.10.2021 року по 09.01.2023 року проценти за користування кредитом нараховувались за відсотковою ставкою 1,75 % за кожен день користування кредитом, які із врахуванням тіла кредиту 3000 грн. становило 52,50 грн. 
Таким чином в період з 18.10.2021 року по 09.01.2023 року сума нарахованих відсотків 23 572,50 грн (449*52,50 = 23572,50). 
Загальна сума заборгованості нарахована ТОВ «ІНФІНАНС» та сума заборгованості нарахована ТОВ «Вердикт Капітал» склала 50 617,50 грн. 
10.01.2023 року за № 10-01/2023 було укладено договір, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0687763279.
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за Договором № 0687763279 від 18.07.2020 року в період з 10.01.2023 року по 17.07.2023 року проценти за користування кредитом нараховувались за відсотковою ставкою 1,75 % за кожен день користування кредитом, які із врахування тіла кредиту 3000 грн. і становили 52,50 грн.
Таким чином в період з 10.01.2023 року по 17.07.2023 року сума нарахованих відсотків склала 9 922,50 грн (189*52,50 = 9922,50). 
Загальна сума заборгованості по відсоткам нарахованих ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» склала 60 540 грн. Однак позивач розпорядившись своїм правом просить стягнути заборгованість з відповідача у розмірі 36 967.50 грн.
Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, у встановлені строки (терміни) виконання зобов`язання.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема припинення зобов`язання, сплата неустойки, що передбачено ст.ст. 549, 611 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором від 18 липня 2020 року з ТОВ «ІНФІНАНС», у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість за кредитним договором, яку просить стягнути позивач, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення заборгованості за основною сумою боргу і нарахованими відсотками. 
Щодо звільнення від сплати відсотків за користування кредитом у зв`язку з тим, що відповідач є військовослужбовцем суд зазначає наступне.
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року. 
За змістом ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
У частині 4 статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.
Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі №813/402/17 дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Відповідно до п.13 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у п. 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.
Разом з цим, п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі №522/12270/15-ц.
Крім того, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває.
З матеріалів справи встановлено, що в період з 24 квітня 2019 року по 21 квітня 2020 року відповідач проходив військову службу за контрактом, а з 26 лютого 2022 року був призваний за мобілізацією до лав Збройних Сил України, що підтверджується наданою відповідачем копією військового квитка, тому відповідно нарахування відсотків за кредитним договором № 0687763279, укладеним 18 липня 2020 року є правомірним і відповідає вимогам закону, оскільки вказаний договір укладений до призову на військову службу ОСОБА_1 і саме тому на останнього не поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд відповідно до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 2 662 грн. 40 коп.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що ним понесено 13 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу в рамках договору №01-07/2024 від 01 липня 2024 року про надання правової допомоги, які і заявив до стягнення з відповідача, зокрема за надання усної консультації 4000 грн. та складання позовної заяви 9000 грн.
Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема: 1) на професійну правничу допомогу;
Відповідно до ч.ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 р. у справі № 814/698/16.
На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та АО «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявка на надання юридичної допомоги №2405 від 01 грудня 2025 року та витяг з акту про надання юридичної допомоги № 17 від 31 грудня 2025 року.
Водночас позивач у позовній заяві навів орієнтовний розрахунок судових витрат, однак не надав доказів понесення таких витрат (а саме - доказів перерахування коштів на рахунок адвокатського об`єднання).
Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Враховуючи викладене, позивач не позбавлений права подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення, тому суд не вирішує питання про розподіл таких витрат одночасно з ухваленням судового рішення.
На підставі та керуючись ст.ст.12,13,81,247,259,223,263,265,268,273,354-355,280-285 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (код ЄДРПОУ 44276926, місцезнаходження: вул. Мечнікова, будинок 3, офіс 306, місто Київ, 01133) заборгованість за кредитним Договором № 0687763279 від 18 липня 2020 року в сумі  36 967.50 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) – 3 000 (три тисячі) гривень; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги в сумі 33 967 (тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят сім) гривень 50 копійок та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні) 40 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Згідно з п.п.15.5 п.15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складено 22 квітня 2026 року.

Суддя        Копилова Л.  В.