Справа № 355/288/26 
Провадження № 2/355/631/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Баришівський районній суд Київської області в складі:
головуючого судді Чальцевої Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Верби Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення місця відкриття спадщини,
УСТАНОВИВ:

18.02.2026 року позивач  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення місця відкриття спадщини. 
Заяву мотивував тим, що 28 березня 1995 року було складено актовий запис про народження ОСОБА_1 , в якому батьком записаний ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_3 (копія витягу з реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_1 додається).
На час його народження батьки не перебували у шлюбі, а тому записи про батька були здійснені за прізвищем матері, а ім`я, по батькові та національність - за вказівкою заявника, при цьому його народження реєстрував (особисто подавав заяву) саме його батько (на той час батько мав прізвище ОСОБА_4 ), що вже встановлено рішенням Голосіївського районного суду міста Києва (копія додається).
Батько позивача ОСОБА_5 декілька разів протягом життя змінював прізвища. Справжнє прізвище його батька - ОСОБА_5 , на підтвердження чого надано копію паспорту батька та його свідоцтво про народження (копія паспорту ОСОБА_5 та копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 додаються).
Приблизно у 2013 році батько позивача виїхав на постійне місце проживання до російської федерації. З того часу вони періодично продовжували спілкуватися з ним в телефонному режимі. 
У 2024 році позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія свідоцтва про смерть додається). Про смерть батька він дізнався випадково під час розмови зі знайомою батька, до якої зателефонував після того, як не зміг додзвонитись до батька. Оскільки у зв`язку з повномасштабним вторгнення рф в Україну міжнародні відносини між країнами були розірвані, то жодного офіційного сповіщення від державних органів рф про смерть свого батька він не отримував. Позивачу достеменно невідомо, чи мав його батько дозвіл на постійне чи тимчасове місце проживання на території рф або ж на яких підставах він проживав на території рф.
Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої увійшов будинок номер АДРЕСА_1 . 
З метою прийняття спадщини він намагався подати заяву про прийняття спадщини, але отримав від приватного нотаріуса повідомлення, в якому було зазначено, що ним не було подано документів, які б підтверджували факт родинних зв`язків з померлим ОСОБА_5 , зважаючи на що відсутні підстави для прийняття нотаріусом його заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 (копія листа приватного нотаріуса додається).
З метою встановлення юридичного факту батьківська ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: Київська область, Бориспільський район, село М. Олександрівка) стосовно позивача, його сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Київ), позивач звернувся із заявою про встановлення такого юридичного факту до суду.
30 вересня 2025 року Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, яким заяву позивача про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено; встановлено факт батьківства ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: Київська обл., Бориспільський р-н., с. М. Олександрівка) стосовно його сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Київ), на підтвердження чого долучено копію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30.09.2025 року по справі №752/9279/24.
Про наявність вище вказаного судового рішення позивач дізнався лише у грудні 2025 року після того, як його представник 25 грудня 2025 року отримав копію судового рішення у приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва.
У зв`язку з тим, що лише 25 грудня 2025 року позивач отримав копію вище вказаного рішення, він вирішив негайно звернутися до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини та отримання свідоцтва.
Однак, 05 лютого 2026 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Каліщуком Є.В. йому було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих. №18/02-31 від 05.02.2026 року), якою постановлено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. №18/02-31 від 05.02.2026 року додається).
У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих. №18/02-31 від 05.02.2026 p.) зазначено, що оскільки при зверненні із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок..., який належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не було надано документу про підтвердження факту прийняття спадщини та відкриття спадкової справи, а також не було надано документу про підтвердження місця відкриття спадщини, тому, керуючись статтями 47, 49 ЗУ «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України постановлено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.
У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до Баришівського районного суду Київської області з цією позовною заявою про встановлення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини, а також встановлення місця відкриття спадщини. 
Ухвалою суду від 24.02.2026р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.
27.02.2026р. на адресу суду надійшла заява позивача та його представника щодо підтримання позовних вимог та розгляду справи у їх відсутність. 
12.03.2026р. на адресу суду надійшла заява представника відповідача щодо визнання позову та розгляду справи у їх відсутність. 
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.
Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.
Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судом встановлено, що 28 березня 1995 року було складено актовий запис про народження ОСОБА_1 , в якому батьком ОСОБА_1 записаний ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з реєстру актів цивільного стану громадян про народження ОСОБА_1 (а.с. 7-9).
На час народження позивача ОСОБА_1 його батьки не перебували у шлюбі, а тому записи про батька були здійснені за прізвищем матері, а ім`я, по батькові та національність - за вказівкою заявника, при цьому народження ОСОБА_1 реєстрував (особисто подавав заяву) саме його батько (на той час батько мав прізвище ОСОБА_4 ), що встановлено рішенням Голосіївського районного суду міста Києва (а.с. 13-17).
Батько позивача ОСОБА_5 декілька разів протягом життя змінював прізвища. Справжнє прізвище батька позивача - ОСОБА_5 , на підтвердження чого надано копію паспорту батька та його свідоцтво про народження (а.с. 10).
Приблизно у 2013 році батько позивача виїхав на постійне місце проживання до російської федерації. З того часу вони періодично продовжували спілкуватися в телефонному режимі. 
У 2024 році позивачу стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.06.2022р. (а.с. 11). 
Про смерть батька позивач ОСОБА_1 дізнався випадково під час розмови зі знайомою батька, до якої зателефонував після того, як не зміг додзвонитись до батька. Оскільки у зв`язку з повномасштабним вторгнення рф в Україну міжнародні відносини між країнами були розірвані, то жодного офіційного сповіщення від державних органів рф про смерть свого батька він не отримував. Позивачу достеменно невідомо, чи мав його батько дозвіл на постійне чи тимчасове місце проживання на території рф або ж на яких підставах він проживав на території рф.
Після смерті батька відкрилась спадщина, до складу якої увійшов будинок номер АДРЕСА_1 (а.с. 19). 
З метою прийняття спадщини позивач ОСОБА_1 намагався подати заяву про прийняття спадщини, але отримав від приватного нотаріуса повідомлення, в якому було зазначено, що ним не було подано документів, які б підтверджували факт родинних зв`язків з померлим ОСОБА_5 , зважаючи на що відсутні підстави для прийняття нотаріусом його заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 ( а.с. 12).
З метою встановлення юридичного факту батьківська ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження: Київська область, Бориспільський район, село М. Олександрівка) стосовно позивача, його сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Київ), позивач звернувся із заявою про встановлення такого юридичного факту до суду.
30 вересня 2025 року Голосіївським районним судом міста Києва було ухвалено рішення, яким заяву позивача про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено; встановлено факт батьківства ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: Київська обл., Бориспільський р-н., с. М. Олександрівка) стосовно його сина ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: м. Київ), на підтвердження чого долучено копію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 30.09.2025 року по справі №752/9279/24 (а.с. 13-17).
Про наявність вище вказаного судового рішення позивач дізнався лише у грудні 2025 року після того, як його представник 25 грудня 2025 року отримав копію судового рішення у приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва.
У зв`язку з тим, що лише 25 грудня 2025 року позивач отримав копію вище вказаного рішення, він вирішив негайно звернутися до нотаріуса для подання заяви про прийняття спадщини та отримання свідоцтва.
Однак, 05 лютого 2026 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Каліщуком Є.В. позивачу було надано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих. №18/02-31 від 05.02.2026 року), якою постановлено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 його батька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 18).
У Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих. №18/02-31 від 05.02.2026 p.) зазначено, що оскільки при зверненні із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок..., який належав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , не було надано документу про підтвердження факту прийняття спадщини та відкриття спадкової справи, а також не було надано документу про підтвердження місця відкриття спадщини, тому, керуючись статтями 47, 49 ЗУ «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України постановлено відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 18).
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Однак, відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину і могли б надати письмову згоду.
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).
Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.
Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
У постановах від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц (провадження №61-12844св18) та від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20) Верховний Суд зробив висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні його істотної частини з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини посилається на те, що про смерть батька він дізнався лише в серпні 2024року, після чого був змушений у судовому порядку встановлювати факт батьківства, що зайняло певний проміжок часу. 
Відповідно до ст. 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Відповідно до підп. 3.2, 3.5 п. 3 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.
Тобто суд, розглядаючи такі позови, встановлює саму по собі наявність причини, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 22 грудня 2021 року справа № 703/4978/19, провадження № 61-13783 св 21.
Крім того, оскільки приватним нотаріусом також було відмовлено у видачі позивачу свідоцтва через ненадання документу про підтвердження місця відкриття спадщини, позивач просить суд визначити, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є місцезнаходження нерухомого майна померлого а саме: місцезнаходження буд. АДРЕСА_1 .
Суд зазначає, що згідно із п. 1.12, 1.13 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України». затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, відповідно до ст. 29 ЦК України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна. При цьому, місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою про реєстрацію/останнє місце проживання виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, сільського голови (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, або іншим документом, що може підтверджувати відповідний факт (копія актового запису про смерть, домова книга тощо). 
Згідно із підп. 1.13 п. 1 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть. У разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили.
Згідно ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право».
Згідно висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду (Постанова від 13.03.2023р. у справі № 398/1796/20), іноземний елемент у спадкуванні може виражатися в одній з таких трьох ознак: 1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; 2) спадщина знаходиться на території іноземної держави; 3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо). За наявності хоча б однієї із вказаних ознак, до відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право».
Відповідно до статті 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.
Крім норм Закону України "Про міжнародне приватне право", спадкування з іноземним елементом може регулюватись нормами міжнародних договорів.
Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі -Конвенція).
Проте, дію Конвенції було зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь на підставі Закону № 2783-ІХ від 01.12.2022р. Крім того, на підставі цього ж Закону Україна вийшла з Конвенції.
З позовної заяви вбачається, що позивачу невідомо ні місце проживання батька на території рф, ні місце його реєстрації. Свідоцтво про смерть ОСОБА_5 було видано 27.06.2022 р. 94000003 відділом записів актів громадянського стану адміністрації муніципальної освіти муніципального району «Боровський район» Калужської області, серія НОМЕР_2 , а тому, ймовірно, батько позивача помер на території Боровського району Калужської області рф.
Відповідно до ч. 2 ст. 1221 ЦК України, якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Приймаючи до уваги, що будинок, який належить померлому знаходиться на території України, суд приходить до висновку, що місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , необхідно визначити місцезнаходження нерухомого майна померлого а саме: буд. №2 с. Хлопків Броварського району територія Баришівської селищної територіальної громади Броварського району Київської області.
Аналізуючи викладене та оцінюючи наявні у справі докази, приймаючи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, суд вважає за можливе визнати поважними причини пропуску позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та встановлення місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцезнаходження нерухомого майна померлого, а саме – с. Хлопків Броварського району Київської області, а також для надання позивачу строку тривалістю у один місяць з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Керуючись ст. ст. 2-4, 12, 13, 76-82, 89, 141, 211, 247, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовну заяву  ОСОБА_1 до Баришівської селищної ради Броварського району Київської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення місця відкриття спадщини - задовольнити.
Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) додатковий строк тривалістю один місяць для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилась після смерті його батька ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: Київська область, Бориспільський район., с. М. Олександрівка), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Встановити місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце народження: Київська область, Бориспільський район, с. М. Олександрівка), померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцезнаходження нерухомого майна померлого а саме: с. Хлопків Броварського району Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського
районного суду       Т. В. Чальцева