Справа № 357/14310/25
Провадження № 2/357/1687/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя – Цукуров В.П.,
секретар судового засідання – Чайка О.В.,
за участю представника позивача – адвоката Альховської І.Б., відповідача – ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості –
В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина.
Короткий зміст позовних вимог. 
У вересні 2025 року Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (далі – «Позивач») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі – «Відповідач») про стягнення заборгованості, посилаючись на ступні обставини.
06.01.2023 року ОСОБА_1 уклав з АТ «АЛЬФА БАНК» угоду про надання споживчого кредиту №500740762 (надалі – Кредитний договір). Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.
Кредитний договір було укладено у формі електронного документу з використанням Відповідачем електронного ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію Відповідача.
Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. 
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 56443,89 грн., з яких: 
38702,52 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 
12632,67 грн. – заборгованість по відсотках, 
5108,70 грн. – заборгованість по комісії.
12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «АЛЬФА БАНК» на АТ «СЕНС БАНК». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року.
У добровільному порядку Відповідач кошти не повертає, тому Позивач просив суд стягнути з Відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №500740762 у розмірі 56443,89 гривень та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 гривень.

Рух справи.
30.09.2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Постановлено здійснювати розгляд (формування та зберігання) справи в змішаній (паперовій та електронній) формі. (а.с.21-22).
21.10.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначив, що Відповідач не підписував Кредитний договір, а Позивачем не надано жодного документу, який підтвердив би підписання Відповідачем Кредитного договору та надання його згоди на це. Позивач в односторонньому порядку здійснив спробу легалізувати відсоткові нарахування, штрафні санкції та інші платежі за кредитним договором №630375769 від 18.04.2016 року шляхом перетворення їх на тіло кредиту за Кредитним договором. У довідці від 27.08.2025 року №39751-33.4, виданою АТ «СЕНС БАНК» Відповідачу зазначається, що 18.04.2016 року було укладено кредитний договір №630375769, відкрито рахунок № НОМЕР_1 . Встановлено кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн. За період 18.04.2016 року по 06.01.2023 року, було здійснено: - всього покупок, переказів коштів та зняття готівки на загальну суму 38444,87 грн;- всього надходжень на суму 54 370,12 грн. Таким чином, на момент припинення дії кредитного договору №630375769 від 18.04.2016 року, різниця між надходженнями та витратами складає 15925,25 грн на користь надходжень. Тобто Відповідач, в рахунок комісії, відсотків, інших послуг, сплатив Позивачу грошову суму у 15 разів більше за встановлений кредитний ліміт в розмірі 1000,00 грн. Відповідач вважає, що сума в розмірі 38702,52 грн, яку Позивач називає тілом кредиту за Кредитним договором та просить стягнути з Відповідача, є протиправно нарахованою сумою зобов`язань за кредитним договором №630375769 від 18.04.2016 року, яку було сформовано Позивачем шляхом збільшення кредитного ліміту для Відповідача та негайного списання грошових коштів. Відповідно до умов кредитного договору №630375769 від 18.04.2016 року та додатків до нього, Позивачу не надавалося право збільшувати кредитний ліміт Відповідача з метою погашення відсотків, штрафних санкцій, інших платежів, які виникали у Відповідача під час дії кредитного договору №630375769 від 18.04.2016 року. Незважаючи на це, Позивач в односторонньому порядку, починаючи з 14.07.2016 року, постійно збільшував кредитний ліміт та за рахунок такого збільшення самостійно, шляхом списання грошових коштів з рахунку Відповідача, погашав заборгованість останнього чим створив штучне збільшення заборгованості Відповідача перед Позивачем та поставив Відповідача у несправедливі умови, що призвели до істотного дисбалансу прав Відповідача стосовно прав Позивача. Загалом, кредитний ліміт збільшувався Позивачем 25 разів, і кожного разу за рахунок нього погашалися відсотки, штрафні санкції та інші платежі, проте не тіло кредиту. Кредитний договір №630375769 від 18.04.2016 року не містить чітко визначеної черговості погашення заборгованості або зрозумілого механізму розподілу коштів між тілом, відсотками та штрафними санкціями у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором. Кредитний договір 500740762 від 06.01.2023 року містить п. 3 відповідно до якого, кредит надається Позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором 630375769 від 18.04.2016 року в сумі 38702,52 грн. Проте, Відповідач не звертався до Позивача з пропозицією здійснити перекредитування та укласти подібний договір. Окрім цього, Відповідач не витратив кошти, передбачені кредитним договором, на придбання товарів (робіт, послуг) чи для задоволення потреб. У результаті укладення Кредитного договору, Позивач перекредитував Відповідача без його відома та з власної ініціативи з метою стягнення з Відповідача безпідставно нарахованих зобов`язань. Після чого ще нарахував додаткові зобов`язання на 17741,37 грн у вигляді заборгованості по відсотках та комісії. Наголосив, що Позивач, порушуючи законодавство про захист прав споживачів, вимагає від Відповідача сплати компенсації в розмірі, що в 72 рази перевищує розмір наданої банківської послуги (а.с. 43-50).
10.12.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Позивача надійшли додаткові пояснення. У яких останній, із посиланням на правові висновки Верховного Суду, зазначила, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку , заявами на переказ готівки, тощо. Виписка по рахунку клієнта є тим документом, який підтверджує факт видачі коштів клієнту, так як є тим документом, який відповідає законодавству про бухгалтерський облік та фінансову звітність. А тому може бути належним та допустимим доказом, який підтверджує наявну заборгованість позичальника. Розмір нарахувань заборгованості Відповідачем належними доказами не спростовано, власного контррозрахунку не надано, а тому на користь Позивача підлягає до стягнення заборгованість в заявленому позивачем розмірі (а.с. 82-86).
16.12.2025 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від представника Відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких останній зазначив, що в телефонних дзвінках між Відповідачем та АТ «СЕНС БАНК» останні стверджують, що 06.01.2023 року між Відповідачем та АТ «СЕНС БАНК» було здійснено реструктуризацію боргу за кредитним договором №630375769 від 18.04.2016 року. Проте, на запитання Відповідача щодо надання доказів, які б підтверджували укладення відповідної угоди Відповідачем, АТ «СЕНС БАНК» не надає відповіді, а посилається лише на телефонний дзвінок. З огляду на вказане, матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих підписання Відповідачем кредитного договору 500740762 від 06.01.2023 року. Матеріали справи також не містять будь – яких даних, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, яким начебто Відповідачем було підписано кредитний договір 500740762 від 06.01.2023 року, саме Відповідачу. Також Позивач не надав суду доказів того, що саме Відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, факту отримання саме Відповідачем цього одноразового ідентифікатора. Належним доказом волевиявленням особи підписати договір в електронному вигляді є відповідний документ, в тому числі й довідка про ідентифікацію. Проте, такого документу Позивачем надано не було. Таким чином, Позивачем не надано доказів того, що Відповідач був належним чином ідентифікований при укладанні кредитного договору 500740762 від 06.01.2023 року, не надано доказів того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону Відповідача та й взагалі, що він був надісланий. Кредитний договір №630375769 від 18.04.2016 року є первинним відносно кредитного договору 500740762 від 06.01.2023 року і саме з нього, за думкою Позивача, виникла сума боргу, яку Позивач просить стягнути з Відповідача. У зв`язку з цим дану справу потрібно розглядати з урахуванням наявності кредитного договору №630375769 від 18.04.2016 року. Переплата на користь Відповідача за кредитним договором №630375769 від 18.04.2016 року складає 15925,25 грн, що підтверджують докази надані Відповідачем суду. Нарахована Позивачем сума в розмірі 38702,52 грн була сформована за рахунок нарахування комісій та штрафних санкцій за кредитним договором №630375769 від 18.04.2016 року шляхом 25-ти разового надання Позивачем грошових коштів на списання відсотків, комісій та інших платежів Відповідачу без згоди останнього. Незважаючи на це, Позивач фактично повторно нарахував на таку суму відсотки та комісію вже за кредитним договором №500740762 від 06.01.2023 року. Загалом за час дії кредитного договору №630375769 від 18.04.2016 року, Відповідач здійснив платежів на суму 54370,12 грн, а скористався сумою 38444,87 грн.(а.с. 173-181).
У судових засіданнях представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві та додатковим поясненням.
У судових засіданнях Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву та додатковим поясненням. Зазначив, що 06.01.2023 року йому зателефонував консультант банку та запропонував реструктурувати борг та укласти кредитний договір. Відповідач попросив ознайомитися з умовами такого договору, після чого йому на електронну пошту прийшло повідомлення про реструктуризацію боргу. Кредитний договір від 06.01.2023 року Відповідач не оскаржував, оскільки він його не оформляв.

2. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
06.01.2023 року між сторонами у справі укладено кредитний договір у формі електронного документу з використанням відповідачем електронного підпису (одноразового ідентифікатора), який був відправлений на мобільний телефон відповідача (а.с. 125-135). 
Відповідно до умов укладеного між сторонами у справі договору банк надав Відповідачу кредит готівкою в розмірі 38702,52 грн. Процентна ставка 12.99%. Тип процентної ставки – фіксована. Строк кредитування – 84 міс. 
Згідно з п. 3 Оферти кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором 630375769 від 2016-04-18 року. Розмір 38702,52 гривень, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «АЛЬФА-БАНК», ЄДРПОУ 23494714.
На виконання умов договору Банком було здійснено видачу коштів у розмірі 38702,52 грн, що підтверджується меморіальним ордером №1531455588 вiд 06.01.2023 року (а.с. 122).
Також на підтвердження видачі коштів шляхом рефінансування попередньої заборгованості Позивачем надано до суду виписку по рахунку Відповідача (а.с. 99-121).
Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.124) заборгованість за Кредитним договором від 06.01.2023 року становить 56443,89 грн., з яких: 
38702,52 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 
12632,67 грн. – заборгованість по відсотках, 
5108,70 грн. – заборгованість по комісії.

Норми матеріального та процесуального права України, якими керується суд.
Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Висновки суду. 
Судом встановлено та Відповідачем по справі не спростовано, що 06.01.2023 року між сторонами у справі укладено кредитний договір у формі електронного документу. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору банк надав Відповідачу кредит готівкою в розмірі 38702.52 грн. Процентна ставка 12,99%. Тип процентної ставки – фіксована. Строк кредитування – 84 міс.
Відповідно до п. 3 Оферти кредит надається позичальнику для повернення заборгованості за кредитним договором 630375769 від 2016-04-18 року. Розмір - 38702,52 гривень, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «СЕНС БАНК», ЄДРПОУ 23494714.
Таким чином, на виконання умов договору Банком було здійснено видачу коштів у розмірі 38702,52 грн, що підтверджується меморіальним ордером №1531455588 вiд 06.01.2023 року. Зазначена сума була погоджена сторонами як основна сума боргу (тіло кредиту) сформованим шляхом рефінансування попередньої заборгованості у новому кредитному договорі №500740762 від 06.01.2023, що свідчить про повне розуміння Позичальником обсягу своїх зобов`язань та підтвердження ним факту одержання коштів.
Виписка по рахунку та меморіальний ордер, що міститься в матеріалах даної справи є належними доказами, що підтверджують як надання кредиту, так і його розмір.
Такий висновок суду узгоджується із правовими висновками Верховного суду, викладеними у постановах: від 30.11.2022 №214/6975/15-ц; від 25.11.2022 №1512/2-214/11; від 21.09.2022 №381/1647/21; від 01.08.2022 №369/11694/15-ц; від 06.07.2022 №128/2269/20; від 01.06.2022 №172/35/16; від 31.05.2022 №194/329/15-ц; від 25.05.2022 №219/7527/16; від 25.05.2022 №645/59/16-ц; від 20.05.2022 №336/4796/18; від 09.02.2022 №161/5648/20; від 02.02.2022 №205/7751/16-ц.
У судових засіданнях Відповідач зазначав, що визнає укладення ним лише кредитного договору № 630375769 від 18.04.2016 року. Крім цього, неодноразово зауважував, що не згідний з розміром заборгованості, яка виникла у зв`язку з невиконанням умов цього кредитного договору № 630375769 від 18.04.2016 року. 
Утім, такі доводи Відповідача суд не бере до уваги, оскільки предметом розгляду даної справи є правовідносини, які виникли на підставі кредитного договору №500740762 від 06.01.2023 року, а не правовідносини за попереднім договором між сторонами №630375769 від 18.04.2016 року.
Суд також відхиляє доводи Відповідача про те, що він грошових коштів в розмірі 38702,52 грн. не отримував, так як в матеріалах справи відсутні докази їх витрачання, оскільки самим Відповідачем до матеріалів справи долучено довідку банку від 27.08.2025 року, в якій останнім підтверджено, що 06.01.2023 року заборгованість перед АТ «СЕНС БАНК» за кредитним договором №630375769 від 18.04.2016 року була повністю погашена шляхом надання нового кредиту та укладенням кредитного договору №500740762 від 06.01.2023 року на суму 38702,52 грн. Таким чином, заперечення щодо неотримання коштів готівкою є безпідставними, оскільки форма видачі кредиту (рефінансування) була прямо погоджена сторонами в тексті самого договору (а.с. 53).
Кредитний договір №500740762 від 06.01.2023 року Відповідачем не оскаржувався в судовому порядку. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження висловлювання Відповідачем на адресу Позивача незгоди з його умовами матеріали справи не містять.
Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за кредитом (а.с.124) заборгованість за Кредитним договором від 06.01.2023 року №500740762 становить 56443,89 грн., з яких: 
38702,52 грн. – заборгованість по тілу кредиту, 
12632,67 грн. – заборгованість по відсотках, 
5108,70 грн. – заборгованість по комісії.
Висновок суду правомірність встановлення банком комісії за обслуговування кредиту у кредитному договорі відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року по справі №496/3134/19.
З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати. 
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем були також понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2422,40 гривень, які документально підтверджені (а.с.11).
Оскільки позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 2422,40 гривень.

3. Резолютивна частина.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №500740762 у розмірі 56443,89 гривень (п`ятдесят шість тисяч чотириста сорок три гривні 89 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судовий збір у розмірі 2422,40 гривень (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», код ЄДРПОУ: 23494714, місцезнаходження: вулиця Велика Васильківська, будинок 100, місто Київ, 03150.
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повний текст судового рішення складено 20.02.2026 року. 

Суддя 	В. П. Цукуров