Справа № 357/1965/26
1-кп/357/618/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2026 м. Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судового засідання Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за 12026116030000026, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2026, за обвинуваченням 
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква Київської області, громадянки України, не працюючої, із незакінченою вищою освітою, незаміжньої, утриманців не має, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, 
сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачена ОСОБА_3 , захисник обвинуваченої – адвокат ОСОБА_5 , 
УСТАНОВИВ:
14.01.2026 ОСОБА_3 , переслідуючи мету незаконного придбання та зберігання психотропних речовин, замовила через інтернет сайт «Pryten» у невстановленої досудовим розслідуванням особи, психотропну речовину «PVP».
Після цього, ОСОБА_3 21.21.2026 о 12:54 год, перебуваючи поруч із поштоматом Нової пошти № 45503 за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Зенітного полку, 10-А, незаконно придбала - забрала посилку із вмістом одного пакету з полімерного матеріалу з пазовим замком, всередині якого містилась кристалоподібна речовина білого кольору.
В подальшому, ОСОБА_3 , маючи в минулому досвід вживання вказаної психотропної речовини та переконавшись за зовнішніми ознаками, що незаконно придбана нею речовина є психотропною, а саме «PVP», почала незаконно зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.
Надалі, 21.01.2026 близько 13:07 год, перебуваючи неподалік будинку №84-А по вулиці Зенітного полку в місті Біла Церква Київської області, ОСОБА_3 зупинили працівники поліції для перевірки на предмет зберігання заборонених в обігу предметів та речовин, та в подальшому, під час проведення огляду місця події, ОСОБА_3 видала коробку в середині якої знаходився прозорий полімерний пакет з вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», загальною масою 15,788 г., що є особливо великим розміром, яку ОСОБА_6 посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбала та зберігала при собі для власного вживання без мети збуту.
У підготовочому судовому засдіанні прокурор надав угоду про визнання винуватості, укладену 18.02.2026 між ним, а саме прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 у присутності її захисника – адвоката ОСОБА_5 . 
За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 3 ст. 309 КК України. Обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі обвинувачення за кваліфікацією за ч. 3 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини в особливо великих розмірах. Сторонами угоди погоджено, що ОСОБА_3 під час судового розгляду беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також сторонами угоди визначено узгоджене покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на підставі ст. 75 КК України та із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. 
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 вказав на те, що при укладанні угоди про визнання винуватості були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просив затвердити угоду і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.
Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззастережно визнала повністю, щиро розкаялася, просила суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити їй узгоджену в ній міру покарання. Також зазначила, що зможе виконати покладені на неї угодою обов`язки, що розуміє надані їй законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до неї буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості. 
Захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_7 вважала, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання.
Заслухавши думку прокурора, обвинувачену, її захисника, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченої повне розуміння нею своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили її погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо неї обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Укладена угода відповідає вимогам ст. 474 ч.7 КПК України, при її укладенні враховано вимоги ст. 470 КПК України. За своїм змістом укладена угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має всі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п. п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено. 
Обвинуваченій ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди. 
Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473, ст. 394, ст. 424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватиою, положення ч. 4 ст. 474 КПК України, зокрема, те, що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч. 1 ст. 476 КПК України. Укладення угоди є цілком добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачена ОСОБА_3 погодилася з призначенням судом узгодженого угодою виду та міри покарання.
При цьому на переконання суду кваліфікація діянь обвинуваченої за ознаками ч. 3 ст. 309 КК України визначена правильно та суд вважає доведеним те, що обвинувачена ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, якщо предметом таких дій були психотропні речовини в особливо великих розмірах. 
За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, тому згідно ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів.
При укладені угоди враховано обставину, яка пом`якшує покарання, передбачену ст. 66 КК України: щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої не встановлено. 
Також враховано дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, незаміжня, утриманців не має, непрацююча, має місце реєстрації та місце проживання, медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує. 
Суд враховує зміст ст. 50 КК України, в якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності.
Суд враховуючи зазначену обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченої, з урахуванням особи винної, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого особою кримінального правопорушення, беззаперечне визнання свої винуватості, вважає що виключно призначення покарання визначеного угодою про визнання винуватості беззаперечно відповідає інтересам суспільства. 
З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченою) вид та міра покарання за вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого та є достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею та іншими особами нових кримінальних правопорушень.
Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_3 . 
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Відтак дослідивши умови угоди та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд вважає, що вказана угода може бути затверджена.
Установлено, що підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом стосовно обвинуваченої немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Доля речових доказів вирішується відповідно до ст. 100 КПК України. 
Згідно вимог ст. 124 КПК України процесуальні витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні (висновок експерта № СЕ-19/111-26/3470-НЗПРАП) у розмірі 3 565,60 грн підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_3 . 
Цивільний позов не заявлено. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 18.02.2026, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 у присутності її захисника - адвоката ОСОБА_5 . 
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї обов`язки. 
На підставі ст. 76 КК України покласти на  ОСОБА_3 в період іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч. 1 ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Речові докази: 
змив з пакета, виготовленого з полімерного матеріалу із пазовим замком, який поміщено до паперовго конверта та, згідно квитанції № 36, передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироком законної сили – знищити; 
кристалоподібну речовину білого кольору , яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», масою 15,788 г., яку поміщено до спеціального пакету № 6656222 та, відповідно до квитанції № 35, передано на відповідальне зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, після набрання вироком законної сили – знищити.
Стягнути зі  ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи у кримінальному проваджені в сумі 3 565,60 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривнь шістдесят копійок). 
Цивільний позов не заявлено. 
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.
Суддя ОСОБА_8