Справа № 298/1317/25
Номер провадження 2-а/298/4/25

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючої судді Ротмістренко О.В.,
за участі: секретаря судового засідання Хомин Л.Р.,
позивача ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Великий Березний в порядку спрощеного позовного провадження матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
ВСТАНОВИВ:
3 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до поліцейського 1-го взводу 1-ї роти УПП бат. Управління патрульної поліції в Закарпатській області капрала поліції Турянчика Богдана Івановича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. 
Позов мотивовано тим, що 25 вересня 2025 року без з?ясування всіх обставин справи поліцейський 1-го взводу 1-ї роти УПП бат. Управління патрульної поліції в Закарпатській області виніс щодо нього постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5799146, якою застосовано до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340 грн. за ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
За твердженнями позивача, вказана постанова є безпідставною, а висновок про його вину у порушенні правил дорожнього руху не відповідає дійсності, ґрунтується на вигадках та припущеннях поліцейського.
Так, як ідеться у позові, з тексту оскаржуваної постанови вбачається, що 25.09.2025 о 08 год. 56 хв. на автодорозі М06 792 км., ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, рухався зі швидкістю 78 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «обмеження максимальної швидкості 50 км/год.», чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 28 км/год. Швидкість вимірювалася лазерним вимірювачем швидкості руху TruCAM TC008401. Відеофіксація проводилась на бк 237007, чим порушив п.12.9.6 ПДР України, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП.
Позивач свою вину не визнає, наполягаючи на тому, що він не порушував правил дорожного руху.
Наполягаючи на незаконності оскаржуваної постанови, посилаючись на судову практику, позивач зазначає, зокрема, таке.
Вимірювач швидкості руху TruCAM в момент фіксації не був стаціонарно зафіксований на нерухомому об?єкті, а перебував у руках поліцейського. Жодного дорожнього знаку чи будь-якої іншої інформації про здійснення фото чи відеофіксації вимірювання швидкості руху розміщено не було. На усне зауваження поліцейському про дані обставини, останній обґрунтував це тим, що вони знаходяться на аварійно небезпечному відрізку дороги, однак і такого дорожнього знаку розміщено не було. Також не було пред?явлено та не перевірялося цілісність (непошкодженість) пломби на приладі, його сертифікація, термін чергової перевірки, а також експертне заключення про його відповідність стандартам та нормам. В оскаржуваній постанові не наведено жодного доказу, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та не зазначено мотиви відхилення інших доказів (пояснень позивача), на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. Крім того, жодних свідків адміністративного правопорушення не зафіксовано. Постанова від 25.09.2025, винесена відповідачем, не може оцінюватися у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України, як доказ вини позивача, оскільки оскаржена (заперечується) позивачем, і інші докази, які б їх обґрунтовували, відсутні, що стверджено цією постановою. Окрім зазначеного вище, звернув увагу на ту обставину, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб?єктів владних повноважень слід тлумачити на користь особи – позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов?язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.
Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 08.10.2025 адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху. Надано строк для усунення недоліків, про які йдеться в ухвалі.
На виконання ухвали суду ОСОБА_1 13.10.2025 подано заяву після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. Разом з такою заявою подано адміністративний позов у новій редакції, де відповідачем зазначено Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5799146 від 25.09.2025, складеної щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. 
Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 30.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту Патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до судового розгляду. 
10.11.2025 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано відзив на позовну заяву. 
У вказаному відзиві, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача зазначає, зокрема, таке.
25.09.2025 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 008401, за адресою: Закарпатська область, автомобільна дорога М-06 «Київ-Чоп» км. 792, було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме – водій транспортного засобу «Citroen Elysee» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 78 км/год. в зоні дії дорожнього знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км», чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху на 28 (двадцять вісім) км/год., порушивши п. 12.9 «б» ПДР України. На підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» транспортний засіб було зупинено. Інспектор підійшов до водія, яким виявився ОСОБА_1 , пояснив причину, підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР України. Як наголосив представник відповідача, всіх водіїв на їх вимогу ознайомлюють з документами, що підтверджують правомірність використання вимірювального приладу TruCam, а також фотознімками, які зроблені приладом. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме – порушення вимог п. 12.9 «б» ПДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо Позивача. Після чого водію було роз`яснено ст. 268 та ст. 289 КУпАП (підтверджується підписом позивача в п. 8 постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ЕНА № 5799146 від 25.09.2025 та відеозаписом з нагрудної камери поліцейського). В ході розгляду справи всі усні доводи Позивача були взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмові пояснення, заяви, клопотання не надходили. Як ідеться у відзиві на позовну заяву, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн., відповідно до санкції статті.
Як наголосив представник відповідача у відзиві, позивач, подавши позов, обґрунтував свою позицію, проте не надав жодного доказу на її підтвердження. Крім того, в обґрунтування своїх доводів щодо законності оскаржуваної постанови зазначив таке.
Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки від 26.12.2018 № UA.TR.001 241/18 REV.0 та дійсний до 26.12.2028. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером 22/3/B/21/376-18.
Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32611 від 20.11.2025, виданого ДП «Укрметртестстандарт», прилад TruCam ТС 008401 станом на час виникнення спірних правовідносин був придатним до застосування. Крім того, цим же свідоцтвом передбачено можливість використання вказаного приладу в ручному режимі вимірювання з похибкою +/- 2км/год. Також зазначив, що можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., також підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023 року № 04/05/02-1178/ВС1, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. З листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01 липня 2025 року за № 22-38/30 вбачається, що лазерний вимірювач «TruCAM LTI 20/20» належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Зазначений лист створений у межах повноважень державного підприємства та має враховуватися судом як письмовий доказ у розумінні положень ст. 94 КАС України. ДП «Укрметртестстандарт» є спеціалізованою установою, діяльність якої безпосередньо пов`язана з предметом спору, а тому надані ним роз`яснення містять експертну технічну та професійну оцінку обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. З огляду на це, лист має доказове значення та підлягає врахуванню судом у сукупності з іншими доказами. Таким чином, технічними характеристиками приладу TruCam LTI 20/20, яким було зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму передбачено можливість застосування такого приладу в ручному режимі та навіть відведено на це допустиму похибку +/-2 %. Відтак, вказане підтверджує факт правомірності використання приладу для вимірювання швидкості. 
Крім того, як ідеться у відзиві на позов, щодо дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху». Дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» є обов`язковим лише для правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі (камер автофіксації), про що зазначено у пункту 5 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833. Дорожній знак 5.76 передбачає Інформування учасників дорожнього руху про фіксацію (фотозйомку або відеозапис) фактів адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стаціонарними технічними засобами (приладами контролю) здійснюється не пізніше початку роботи таких технічних засобів (приладів контролю) на визначених місцях (ділянках вулично-дорожньої мережі) шляхом установлення відповідних дорожніх знаків на вулично-дорожній мережі, а також шляхом розміщення відповідних відомостей на офіційних вебсайтах МВС та Національної поліції.
Поліцейським було дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , а саме оголошено посаду, звання поліцейського, причину зупинки (фрагменти відеозаписів з нагрудних камер поліцейських (470076 – 08:57:38, 237007 – 09:02:40); ознайомлено з доказами (фрагменти відеозапису 470076 – 08:58:41, 237007 - 08:58:41, 09:07:51); попереджено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення (фрагмент відеозапису 237007 – 09:11:00) роз`яснено права (фрагмент відеозапису 237007 – 09:11:33), що підтверджується відеозаписом з нагрудних камер поліцейських. При цьому відповідач зауважив, що окремі недоліки оформлення постанови про адміністративне правопорушення не можуть бути самостійною підставою для визнання протиправним такого рішення за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог Правил дорожнього руху, оскільки при розгляді спорів перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою.
31.12.2025 позивачем подано до суду клопотання, в якому він просив долучити відповідь заступника начальника управління – начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення від 19.12.2025 № 33зі/41/15/03-2025, отриманий позивачем на запит на публічну інформацію.
У ході судового розгляду в судовому засіданні, призначеному до розгляду на 12.02.2026, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові, просив такі задовольнити. При цьому вказав, що в ході розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності поліцейський не надав йому для ознайомлення матеріалів та доказів, які б підтверджували законність їхніх дій щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, зокрема, розміщення тимчасового знаку 3.79, 5.76, а також факту фіксації його адміністративного правопорушення. Зокрема, наголосив, що з моменту, коли поліцейський зазначив, що почався розгляд справи про адміністративне правопорушення, йому не дали для ознайомлення запису з TruCam, а також жодних інших матеріалів. При цьому вказав, що такий запис поліцейський йому показав до того, як почав розглядати справу про адміністративне правопорушення. Також у судовому засіданні, призначеному до розгляду на 23.02.2026, ОСОБА_1 , зокрема, зауважив, що його було зупинено працівниками поліції за ніби-то порушення вимог дорожнього знаку 3.29, проте, ні органом національної поліції, ні іншими органами не було надано інформації щодо розміщення вказаного знаку на вказаній ділянці дороги та законності його такого розміщення. При цьому послався на лист Заступника начальника управління – начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення від 19.12.2025 № 33зі/41/15/03-2025, отриманий позивачем на запит на публічну інформацію. При цьому, посилаючись на положення ст. 27 Закону України «Про дорожній рух», а також зазначений лист національної поліції, вказав, що з огляду на те, що як зазначила поліція, вона не володіє інформацією про розміщення на ділянці дороги М 06 792 км. дорожнього знаку 3.29, навіть якщо він там і знаходився, його знаходження на вказаному відрізку дороги є незаконним. Також зауважив, що тримання поліцією приладу TruCam у руках під час вимірювання швидкості руху прямо суперечить положенням ст. 40 Закону України «Про національну поліцію». Крім того, указав, що, на його думку, їхав на вказаному відрізку дороги зі швидкістю не більше, ніж 70 км./год., при цьому жодного обмежувального знаку не бачив. А результат у 78 км./год. поліцейськими був зафіксований, оскільки вимірювальний пристрій TruCam у поліцейського знаходився в руках. Крім того, просив суд звернути увагу на ту обставину, що надане суду відео було змонтованим та поліцейськими видалено невигідні для позивача частини відео фіксації за участю ОСОБА_1 . 
У судові засідання, призначені до розгляду на 01.12.2025 на 10 год. 00 хв., 16.12.2025 на 10 год. 40 хв., 22.12.2025 на 15 год. 30 хв., 15.01.2026 на 09 год. 20 хв., 26.01.2026 на 10 год. 00 хв., 12.02.2026 на 13 год. 00 хв., 23.02.2026 на 13 год. 00 хв., представник відповідача повторно не з`явився, враховуючи, що представник відповідача був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в силу приписів ч. 1 ст. 205 КАС України суд постановив розгляд справи проводити без участі представника відповідача.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані в справі докази, суд встановив таке.
Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст. 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень; суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як убачається з матеріалів справи, 25.09.2025 поліцейським 1 взводу 1 роти УПП бат. управління патрульної поліції в Закарпатській області капралом поліції Турянчик Б.О. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5799146, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. через порушення п. 12.9.б. ПДР – перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3. 
Згідно з вказаною постановою 25.09.2025 08:56:00, дорога М06 792, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи ТЗ «Citroen CElysee» НОМЕР_1 , належним ТОВ «ОТП Лізинг», рухався зі швидкістю 78 км./год. в зоні дії дорожного знаку 3.29 «Обмеження максимальної швидкості 50 км./год.», чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 28 км./год. Швидкість вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху TruCam ТС 008401. Відеофіксація проводилась на бк 237007, чим порушив п. 12.9.б. ПДР – перевищення водіями ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3. 
З доданого до відзиву на позовну заяву фотофайлу, видрукованого з лазерного вимірювача швидкості руху TruCam ТС 008401, прошивка 4.7.32 100.200 від 25.09.2025 о 08:56:24, убачається, що вказаним вимірювачем швидкості зафіксовано швидкість руху автомобіля з д.н.з. НОМЕР_1 78 км./год., при ліміті швидкості 50 км./год.; поміряна дистанція – 114,5 м.; місце – М-06 792 км. Як убачаться, на ньому зафіксовано координати, де було вчинено порушення, а саме – широта 48°32'16.62"N, довгота 22°29'08.82"Е.
Матеріалами справи підтверджено, що лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат перевірки типу засобів вимірювальної техніки від 26.12.2018 № UA.TR.001 241/18 REV.0 та дійсний до 26.12.2028. Зі свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32611 від 20.11.2025, виданого ДП «Укрметртестстандарт», убачається, що прилад TruCam ТС 008401 за станом на 25.09.2025 був придатним до застосування. З указаного свідоцтва убачається, що ним передбачено можливість використання вказаного приладу в ручному режимі вимірювання з похибкою +/- 2км/год. Крім того, можливість використання виробу «TruCAM LTI 20/20», виробництва Laser Technology Inc., підтверджується наявністю виданого державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертного висновку від 15.12.2023 № 04/05/02-1179/ВС1, який зазначає про правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IES 18033-3:2015 та забезпечення конфіденційності, цілісності та автентичності зареєстрованих даних. З листа ДП «Укрметртестстандарт» від 01 липня 2025 року за № 22-38/30 вбачається, що лазерний вимірювач «TruCAM LTI 20/20» належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. 
Таким чином, суд констатує, що технічними характеристиками приладу TruCam LTI 20/20, яким було зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму передбачено можливість застосування такого приладу в ручному режимі та навіть відведено на це допустиму похибку +/-2 %. 
Стосовно доводів позивача про порушення поліцейським порядку використання вимірювача швидкості, який знаходився в руках поліцейського при вимірюванні швидкості, суд зазначає таке.
Пунктом 9 частини 1 статті 31 Закону України «Про національну поліцію»  встановлені види превентивних поліцейських заходів, до яких належить застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Стаття 40 Закону України «Про національну поліцію»  регулює порядок застосування технічних приладів та технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення. Згідно з ч. ч. 1 зазначеної норми поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів; технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель (абзац сьомий).
Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» інформація про змонтовану/розміщену фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз повинна бути розміщена на видному місці.
За технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCаm відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху транспортних засобів в автоматичному режимі (без участі оператора).
Аналіз положень абзацу сьомого ч. 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» показує, що в ньому передбачено не про обов`язок, а про можливість поліції закріплювати, монтувати чи розміщувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень на вказаних на вказаних у зазначеному законодавчому положенні об`єктах. 
Таким чином, доводи позивача про порушення співробітником поліції порядку використання вимірювача швидкості є помилковим, оскільки законодавство не містить імперативних норм стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі. 
При цьому суд констатує, що надані представником відповідача документи в своїй сукупності підтверджують можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 в ручному режимі, а також достовірність результатів, отриманих з його допомогою, у такий спосіб, а тому доводи позивача щодо незаконності постанови з підстав неможливості використання уповноваженими особами приладу TruCam LTI 20/20 в ручному режимі суд відхиляє як безпідставні. 
Стосовно доводів позивача про незаконність використання поліцейськими приладу TruCam на 792 км. дороги М06 суд зазначає, що з аналізу положень ч. 2 ст. 40 Закону України «Про національну поліцію» показує, що вимога про розміщення на видному місці інформації про фототехніку і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень стосується саме змонтованої/розміщеної техніки, а не техніки, що використовується в ручному режимі. Відтак вказані доводи є також безпідставними. 
Не заслуговують на увагу і доводи позивача в тій частині, що поліцейським під час розгляду щодо нього справи про адміністративне правопорушення порушено процедуру, передбачену положеннями КУпАП, оскільки з досліджених у судовому засіданні відеозаписів, на яких зафіксовано таку процедуру, убачається, що поліцейським в цілому дотримано процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно водія ОСОБА_1 , зокрема, оголошено посаду, звання поліцейського, причину зупинки ознайомлено з доказами; попереджено про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення; роз`яснено його права. 
Водночас суд зауважує, що та обставина, що на повторну вимогу ОСОБА_1 йому поліцейськими не було надано для огляду запису з TruCam, на якому зафіксовано швидкість авто, яким керував ОСОБА_1 на ділянці автодороги М06 792 км., після того, як поліцейський формально оголосив про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення, не може свідчити в цілому про незаконність оспорюваної постанови. 
Так, ОСОБА_1 не спростовується той факт, що поліцейський надавав йому для огляду запису з TruCam, на якому зафіксовано швидкість авто, яким керував ОСОБА_1 на ділянці автодороги М06 792 км. Вказані обставини знайшли своє підтвердження і в ході перегляду відео файлів, доданих до матеріалів справи. 
При цьому суд зауважує, що окремі процесуальні недоліки оформлення постанови про адміністративне правопорушення не можуть свідчити про її протиправність.
Щодо доводів позивача на відсутність в оскаржуваній постанові інформації стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70», суд зазначає таке.
Відповідно до п. 5.70 ПДР дорожній знак «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожньогоруху» інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Згідно із п.п. «ґ» п.8.4 ПДР інформаційно-вказівні знаки запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об`єктів, територій, де діють спеціальні правила.
Разом з тим, жодними положеннями КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», в тому числі, ч. 1 ст. 40 вказаного Закону, не передбачено обмеження поліції використовувати фототехніку і відеотехніку виключно в межах дії будь-яких дорожніх знаків.
Дорожній знак 5.70 ПДР України «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями ПДР за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.
Водночас, Закон України «Про Національну поліцію» не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху.
За наведених обставин суд зауважує, що обставини наявності чи відсутності вказаного дорожнього знаку не може свідчити про відсутність у позивача обов`язку дотримання запровадженого ПДР швидкісного режиму.
Водночас суд вважає за необхідне зазначити таке.
З дослідженого фотофайлу, роздрукованого приладу TruCAM LTI 20/20, із зафіксованим порушенням ПДР, убачається, що на ньому зафіксовано координати, де було вчинено порушення, а саме широта 48°32'16.62"N, довгота 22°29'08.82"Е.
Судом шляхом перенесення вказаних координат за допомогою загальнодоступних карт Google Картах встановлено, що вимірювальний прилад TruCAM зафіксував швидкість автомобіля, яким керував ОСОБА_1 , що рухався поза межами населеного пункту. Вказана обставина підтверджується і переглянутим у судовому засіданні відеофайлом, на якому зображено місце зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Як убачається з листа, заступника начальника управління – начальника відділу моніторингу та аналітичного забезпечення від 19.12.2025 № 33зі/41/15/03-2025, адресованого Глінському Олександру у відповідь на запит на публічну інформацію щодо надання інформації про дорожні знаки 3.29,5.76 та 1.39 на автомобільній дорозі державного значення М-06 «Київ - Чоп» км 792 УПП в Закарпатській області ДПП за викладеними у запиті відомостями інформує про наступне. Згідно статті 9 Закону України «Про дорожній рух», до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху, крім іншого, належить обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання. Схеми розміщення дорожніх знаків повинні знаходитися у власника автомобільної дороги. Відповідно до п. 1.10 Правил дорожнього руху, населений пункт - забудована територія, в?їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.49, 5.50, 5.51, 5.52. Інформації, щодо належності ділянки автомобільної дороги М-06, а саме км. 792 до населеного пункту в УПП Закарпатській області ДПП відсутня. 
Водночас, як убачається з дослідженого у судовому засіданні відеозаписі, на ньому відсутні відомості про розміщення дорожнього знаку 3.29 та його дії на ділянці дороги М06 792 км. Не містять жодних доказів щодо розміщення такого знаку і додані до позовної заяви та відзиві на позовну заяву матеріалах. 
Крім того, як убачається з дослідженого у судовому засіданні відео файлу, перед місцем, де було зупинено ОСОБА_1 , розташований лише один дорожній знак – 1.37 (ремонтні роботи). Як убачається, швидкість автомобіля під керуванням ОСОБА_1 заміряно на значній відстані від розміщення такого знаку, яка з урахуванням даних TruCAM та розміщення автомобіля поліції, тобто місця, з якого здійснювалось вимірювання швидкості, могла складати до 200 метрів.
За наведених обставин суд констатує, що відповідачем не надано, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, передбачені в ст. 251 КУпАП, які б свідчили про розміщення на ділянці дороги знаку, неврахування вимог якого стало підставою для поліцейським винесення оскаржуваної постанови. 
При цьому суд враховує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Так, юридична природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року). Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правовій презумпції, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1). В рекомендації № R (91)1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим та не може базуватися на припущеннях та неперевірених фактах.
Беручи до уваги наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині, а отже, необхідність їх задоволення. 
Відповідно до положень ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення. 
З огляду на викладене, з врахуванням з`ясованих фактичних обставин по справі та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що оспорювана постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю, оскільки фактичні дані, які містяться в постанові про адміністративне правопорушення не дають можливості встановити наявність порушення позивачем вимог Правил дорожнього руху і, відповідно, наявність адміністративного правопорушення, доводи позивача, якими він заперечує правомірність складеної постанови відповідачем не спростовані.
Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст. 139 КАС України та Закону України «Про судовий збір».
Згідно з ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання вказаної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп., а тому суд приходить до висновку, що за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь позивача підлягає стягненню 605 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 241 - 246, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 5799146, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн., скасувати. 
Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплачений судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Головне управління національної поліції в Закарпатській області, 88000, м. Ужгород, вул. Ференца Ракоці, буд. 13, код ЄДРПОУ 3589709159.
Повний текст рішення складено та проголошено 26.02.2026. 

Головуюча О.В. Ротмістренко