ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/17601/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 року (головуючий суддя Ніколайчук С.В.) 
в адміністративній справі №160/17601/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася 17.06.2025 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №056350003312 від 31.07.2024 року про відмову в частині перерахунку пенсії щодо зарахування стажу за актами опиту свідків;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в "Донецькому обласному об`єднанні автобусних станцій" (ЄДРПОУ 03113785), де ОСОБА_1 працювала на посаді білетного касира станції м. Артемівськ (Бахмут) з 1988 по 1996 року, що підтверджується актами опитування свідків;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області повторно розглянути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заяву про зарахування стажу роботи з 05.08.1988 по 23.06.1996 в страховий стаж згідно із показаннями свідків з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. За принципом екстериторіальності заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Черкаській області. Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №056350003312 від 31.07.2024 року – відмовлено позивачці у перерахунку пенсії та зарахування стажу роботи згідно актів опиту свідків. Позивачка вважає, що свідками підтверджено її стаж роботи з 1988 по 1996 рік на підприємстві «Донецьке обласне підприємство автобусних станцій», тому ці періоди роботи мають бути зараховані до стажу роботи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №056350003312 від 31.07.2024 року про відмову в частині перерахунку пенсії щодо зарахування стажу за актами опиту свідків.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в "Донецькому обласному об`єднанні автобусних станцій", де ОСОБА_1 працювала на посаді білетного касира станції м. Артемівськ (Бахмут) з 1988 по 1996 року, що підтверджується актами опитування свідків.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області повторно розглянути ОСОБА_1 заяву про зарахування стажу роботи з 05.08.1988 по 23.06.1996 в страховий стаж згідно показань свідків з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованого періоду роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідач, приймаючи рішення №056350003312 від 31.07.2024 року про відмову в частині перерахунку пенсії щодо зарахування стажу за актами опиту свідків, не дав належної оцінки документам та показанням свідків, а також не скористався правом самостійного витребування документів, внаслідок чого протиправно відмовив позивачу в зарахуванні спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу позивача.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Вказує, що за результатами перегляду матеріалів позовної заяви та доданих позивачем документів (актів опиту свідків) було виявлено, що із трьох свідків, які засвідчували спільну роботу із заявником на одному підприємстві, документи що підтверджують сумісний період роботи, є лише у одного. 
Позивачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що позивач вважає протиправними дії відповідача - Головного управління Пенсійного фонду у Черкаській області, у зв`язку з відмовою у перерахунку її пенсії щодо зарахування стажу роботи (в "Донецькому обласному об`єднанні автобусних станцій" (ЄДРПОУ 03113785), де ОСОБА_1 працювала на посаді білетного касира станції м.Артемівськ (Бахмут) з 1988 по 1996 року) за актами опиту свідків. 
Позивач, на підставі актів опитування свідків, звернулась з заявою про зарахування стажу роботи з 05.08.1988 по 23.06.1996 в страховий стаж. 
04.07.2024 року свідок ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) була опитана співробітниками відділу обслуговування громадян №8 (сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ України в Черкаській області про що складений акт опитування свідків від 04.07.2024 року. Свідок підтвердила, що працювала з позивачем у період з 1988 по 1996 рік на підприємстві "Донецьке обласне підприємство автобусних станцій". Повідомила, що не може, надати документи (трудову книжку), так як коли розпочалось повномасштабне вторгнення рф в України 24.02.2022 року в квітні 2022 року виїхала з будинку не встигнувши взяти трудову книжку та інші документи крім паспорта та ідентифікаційного коду. 
10.07.2024 року свідок ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) була Попитана співробітниками відділу обслуговування громадян №14 (сервісний центр) Головного Управління ПФУ в Одеській області. Свідок підтвердила, що працювала в "Донецькому обласному об`єднанні автобусних станцій" на посаді: білетного касира з 29.02.1984 по 06.09.2013, разом з нею в певний період працювала позивач, також на посаді: білетного касира. Підтвердити точний період сумісної роботи свідок не змогла у зв`язку з тим, що не пам`ятає взагалі роки, але стверджувала, що в період сумісної з позивачем роботи остання працювала ще на підприємстві під прізвищем ОСОБА_4 , в період роботи “Донецькому обласному об`єднанні автобусних станцій" одружилась. Звільнилась коли була велика реорганізація. Іншу інформацію заявниця не надала. Свідком, на підтвердження своєї роботи, за період, щодо якого вона підтверджувала стаж роботи заявника, надано трудова книжка б/н від 04.05.1974 року наявна в ЕПС. 
11.07.2024 року свідок ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_4 ) була опитана співробітниками ВОГ №11 (сервісний центр) Головного управління ПФУ у Київській області про що складений акт опитування свідка від 11.0.2024 року. Свідок підтвердила, що працювала з позивачем на підприємстві "Донецьке обласне підприємство автобусних станцій" м. Артемівськ (Бахмут) Донецька область за період 1988 по 1996 роки. Свідком, на підтвердження, своєї роботи, за період, щодо якого вона підтверджувала стаж роботи заявника, надано трудова книжка без номера, дата видачі 05.10.1966 року.
Рішенням №056350003312 від 31.07.2024 року відповідач відмовив в частині перерахунку пенсії щодо зарахування стажу за актами опиту свідків. Зазначив, що із трьох свідків, які підтверджували спільну із заявником роботу на одному підприємстві, документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника, є лише у одного.
Позивач вважає протиправним рішення відповідача про відмову у зарахуванні стажу роботи позивачки на підставі актів опутування свідків.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" та Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. 
Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.
За приписами статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
Згідно ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. 
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно абзацом другим частини 1 ст. 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно з вимогами ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема, у статті 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також за змістом п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (Порядок №637).
Пунктами 1, 2 Порядку №637 визначено: основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
У відповідності до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. 
Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: 
довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.
Таким чином, підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.
Реалізовуючи обов`язок держави щодо забезпечення реалізації права особи на соціальний захист, територіальний орган пенсійного фонду, в межах наданих йому повноважень та відповідно до чинного законодавства, повинен сприяти такій особі у реалізації права на призначення їй пенсії, зокрема, шляхом перевірки правильності оформлення заяви, відповідності викладених у ній відомостей, змісту і належності оформлення, а у випадку їх невідповідності - роз`яснити такій особі її права, а також надати строк для усунення виявлених недоліків.
Також у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих позивачем документів, відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності, а також зобов`язаний письмово повідомляти заявника про надання додаткових документів.
Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення №056350003312 від 31.07.2024 року про відмову в частині перерахунку пенсії щодо зарахування стажу за актами опиту свідків, не дав належної оцінки документам та показанням свідків, а також не скористався правом самостійного витребування документів, внаслідок чого протиправно відмовив позивачу в зарахуванні спірного періоду трудової діяльності до страхового стажу позивача. 
Оскільки доводи відповідача, якими він обґрунтовував прийняття спірного рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії спростовані доводами позивачки та доданими до матеріалів справи доказами, то наявні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №056350003312 від 31.07.2024 року.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушеного права повивача є зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи в "Донецькому обласному об`єднанні автобусних станцій" (ЄДРПОУ 03113785), де ОСОБА_1 працювала на посаді білетного касира станції м. Артемівськ (Бахмут) з 1988 по 1996 року, що підтверджується актами опитування свідків.
Також підлягають задоволенню вимога позивача про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Черкаській області повторно розглянути ОСОБА_1 заяву про зарахування стажу роботи з 05.08.1988 по 23.06.1996 в страховий стаж згідно показань свідків з урахуванням висновків суду та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової позиції суду, викладеної у цьому рішенні та зарахованих періодів роботи ОСОБА_1 цим судовим рішенням.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що при повторному розгляді заяви позивача про призначення пенсії, суб`єкт владних повноважень не може покладатися на свої висновки, які були спростовані судом в ході розгляду справи. 
Висновки суду, викладені в мотивувальній частині його рішення є в однаковій мірі обов`язковими для врахування суб`єктом владних повноважень при здійсненні своїх повноважень на виконання рішення суду, як і висновки, визначені в резолютивній частині рішення. При визначенні меж встановлених зобов`язань необхідно враховувати як резолютивну, так і мотивувальну частини судового рішення. 
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи відповідача. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Дана справа є справою незначної складності, тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.07.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 21.01.2026 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, зазначених в підпунктах: «а», «б», «в», «г» пункту 2 ч. 5 статті 328 КАС України.
В силу п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко