Справа №587/183/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гончаренко Л. М.	
Номер провадження 33/816/1024/26 	Суддя-доповідач Басова В. І. 	
Категорія  172-20 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

17 березня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних проваджень та справ про адміністративні правопорушення Сумського апеляційного суду Басова В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Суми апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце проживання АДРЕСА_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,
визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн., стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн. 60 коп.
встановила:
Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 за те, що солдат ОСОБА_1 в умовах особливого періоду - воєнного стану, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 15 січня 2026 року близько 18 год 50 хв під час виконання обов`язків військової служби на території тимчасового базування підрозділу ВЧ НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 був виявлений командуванням ВЧ НОМЕР_1 з підозрою на перебування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, а саме: неясна мова, запах з порожнини рота, хитка хода, порушення координації рухів. За висновком щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів КНП Лебединської міської ради «Лебединська лікарня імені лікаря К.О.Зільберника» від 15.01.2026 року № 9 ОСОБА_1 категорично відмовився від проходження огляду, чим порушив вимоги ст. 11, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою та просив скасувати постанову судді , а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю складу правопорушення у його діях .
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до протоколу серії КИС №109 від 16.01.2026 року, його складено старшим сержантом ОСОБА_2 , штаб-сержантом 3 категорії ІНФОРМАЦІЯ_2 . Разом з тим, до матеріалів справи не додано наказу, який підтверджував би надання йому повноважень на складання протоколів про адміністративні правопорушення. Протокол складений особою, повноваження якої не підтверджені, тому він не може вважатися належним доказом у розумінні ст.251 КУпАП.
У протоколі зазначено, що правопорушення було виявлено «командуванням військової частини НОМЕР_1 », однак не вказано конкретну посадову особу, її прізвище, посаду та повноваження. Таке формулювання не дозволяє встановити джерело інформації про подію, перевірити достовірність обставин та оцінити допустимість доказів.
Також апелянт зазначає, що у протоколі вказано його дату народження ІНФОРМАЦІЯ_3 , тоді як фактична дата народження — ІНФОРМАЦІЯ_4 
Апелянт вказує на те, що у матеріалах справи зазначено різні дати та час відмови від проходження огляду: 16.01.2026 о 14:00, 15.01.2026 о 20:10. Наявність двох різних часових показників щодо одного й того ж факту унеможливлює встановлення реальних обставин події та перевірку дотримання вимоги невідкладності проведення огляду. Такі суперечності свідчать про неналежне оформлення протоколу та ставлять під сумнів достовірність зафіксованих обставин.
У матеріалах справи зазначено, що він «від обстеження в повному обсязі відмовився», однак: не конкретизовано, від чого саме була відмова; відсутній належним чином оформлений акт відмови; не зафіксовано роз`яснення правових наслідків такої відмови.
Апелянт зазначає, що у протоколі використано загальні формулювання без конкретизації; відсутній детальний опис дій, що становлять об`єктивну сторону правопорушення; не наведено повного переліку доказів.
Будучи у відповідності до вимог ст.ст.268, 277-2 і 294 КУпАП своєчасно сповіщеним у встановленому законом порядку про дату і місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 в судове засідання 17.03.2026 не з`явився, направив до суду клопотання про розгляд справи без його участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності зазначеної особи, яка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду.
Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та перевіривши законність і обґрунтованість постанови судді першої інстанції в межах поданих доводів, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її скасування.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжений та на час вчинення правопорушення діяв до 03 лютого 2026 року.
Відповідно до ст.ст.11, 16, 17 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців, крім іншого, такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників).
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
На військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.
Диспозиція ч. 1 ст. 172-20 КУпАП передбачає відповідальність за розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також за відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Диспозицією ч. 3 ст. 172-20 КУпАП визначена відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за такі самі порушення, або в умовах особливого періоду.
Статтею 266-1 КУпАП передбачено порядок огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції
Відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:
1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;
5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Згідно абз.7 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначених норм закону та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.172-20 КУпАП.
Як убачається з матеріалів справи, постановою Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду, і застосовано до нього адміністративне стягнення, у виді штрафу.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на належних і допустимих доказах, яким суд надав оцінку відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.
Зокрема, вина ОСОБА_1 підтверджується:
- протоколом про військове адміністративне правопорушення серії КИС №100 від 16 січня 2026 року, у якому зафіксовано, що солдат ОСОБА_1 в умовах особливого періоду - воєнного стану, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 15 січня 2026 року близько 18 год 50 хв під час виконання обов`язків військової служби на території тимчасового базування підрозділу ВЧ НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_2 був виявлений командуванням ВЧ НОМЕР_1 з підозрою на перебування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, а саме: неясна мова, запах з порожнини рота, хитка хода, порушення координації рухів. 15.01.2026 у зв`язку з тим, що у військовій частині НОМЕР_1 відсутній спеціальний технічний засіб, який використовується під час огляду на стан алкогольного сп`яніння чи іншого сп`яніння з використанням спеціального технічного засобу «АлкоФор 505» ( №00351) у штабі ІНФОРМАЦІЯ_5 , солдата ОСОБА_1 було доставлено військовослужбовцями військової частини НОМЕР_3 до комунального некомерційного підприємства Лебединської міської ради «Лебединська лікарня імені лікаря К.О.Зільберника» м.Лебедин для проходження медичного огляду з метою виявлення факту вживання психоактивної речовини або перебування під впливом лікарських препаратів. Висновок щодо результатів медичного огляду з метою встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 15.01.2026 року № 9 . Висновок огляду- ОСОБА_1 від обстеження в повному обсязі відмовився, чим порушив вимоги ст. 11, 16, 49, 241 Статуту внутрішньої служби ЗСУ та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ;
- висновком КНП Лебединська лікарня від 15 січня 2026 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 від обстеження в повному обсязі відмовився . 
- поясненнями старшого лейтенанта ОСОБА_3 та солдата ОСОБА_4 , згідно з якими останні засвідчили, що 15 січня 2026 року о 18 год 50 хв у зоні відповідальності ІНФОРМАЦІЯ_6 на території тимчасового базування підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу населеного пункту АДРЕСА_2 був виявлений військовослужбовець солдат ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів. У зв`язку з відсутністю в підрозділі спеціальних технічних засобів та тестів для проходження медичного огляду з метою виявлення факту вживання алкогольних напоїв, психоактивної речовини або перебування під впливом лікарських препаратів, виявленого військовослужбовця було доставлено військовослужбовцями ВЧ НОМЕР_1 для проходження медичного огляду у медичний заклад, якому надано право такого огляду. У їхній присутності , про що було надано висновок медичного огляду, від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння військовослужбовець ОСОБА_1 відмовився.
Доводи апелянта про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи наказу про надання повноважень особі, яка його склала, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог КУпАП, протоколи про адміністративні правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи. Посадові особи Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, до яких належить і особа, що склала протокол, здійснюють свої повноваження на підставі законодавства України, положень про ВСП та службових обов`язків.
З матеріалів справи вбачається, що протокол серії КИС №109 від 16.01.2026 року складений старшим сержантом, штаб-сержантом 3 категорії відділення організації охорони, патрульно-постової служби, розшуку та діяльності ІНФОРМАЦІЯ_7 , тобто службовою особою уповноваженого органу. Сам по собі факт відсутності в матеріалах справи окремого письмового наказу про надання йому повноважень не свідчить про їх відсутність та не спростовує законність складення протоколу.
Апелянтом не надано жодних належних і допустимих доказів того, що вказана службова особа не була наділена відповідними повноваженнями або діяла поза межами своїх службових обов`язків.
Суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу рішення не лише зазначений протокол, а й інші докази, які у своїй сукупності підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення та вину особи.
Твердження апелянта про невизначеність особи, яка виявила правопорушення апеляційний суд вважає безпідставними. Посилання у протоколі про адміністративне правопорушення на те, що правопорушення було виявлено «командуванням військової частини НОМЕР_1 », саме по собі не свідчить про істотне порушення вимог закону.
Відповідно до положень КУпАП, у протоколі мають бути зазначені обставини вчинення правопорушення, однак закон не містить імперативної вимоги щодо обов`язкового зазначення конкретної посадової особи, яка першою виявила правопорушення, як окремого реквізиту протоколу.
Зазначення у протоколі органу (командування військової частини), яким виявлено правопорушення, дає змогу ідентифікувати джерело інформації як офіційне та таке, що походить від уповноваженого суб`єкта у сфері військової служби.
Даний недолік не є істотним, не впливає на допустимість та доказову силу протоколу, а також не спростовує встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Щодо доводів апелянта про неправильне зазначення дати народження, апеляційний суд зазначає, що розбіжність у зазначенні дати народження особи (05.07.1974 замість фактичної 05.06.1974) є технічною помилкою (опискою), яка сама по собі не свідчить про недійсність протоколу.
Як убачається з матеріалів справи, особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, було належним чином ідентифіковано за сукупністю інших анкетних даних (ПІБ, місце служби, інші відомості). Апелянт не заперечував, що протокол складено саме щодо нього, та брав участь у розгляді справи.
Така неточність не призвела до порушення права на захист та не вплинула на правильність встановлення обставин справи, а відтак не є істотним порушенням вимог закону.
Доводи апелянта про розбіжності у даті та часі відмови від проходження огляду, апеляційний суд вважає безпідставними та не свідчать про недопустимість доказів чи незаконність постанови суду першої інстанції. 
Дійсно, у матеріалах справи містяться відомості щодо різних дат та часу події (15.01.2026 о 20:10 та 16.01.2026 о 14:00). Водночас суд першої інстанції, дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку щодо фактичних обставин справи.
Із матеріалів справи вбачається, що зазначені розбіжності обумовлені особливостями фіксації події у різних документах (час виявлення, час складання протоколу, або час оформлення відмови), і не спростовують самого факту відмови апелянта від проходження огляду на стан сп`яніння.
Посилання апелянта на відсутність конкретизації, від якого саме виду обстеження він відмовився, апеляційний суд вважає безпідставними та не свідчить про недопустимість доказів у справі.
Із матеріалів провадження вбачається, що формулювання «від обстеження в повному обсязі відмовився» використано у контексті встановленої процедури огляду на стан сп`яніння, яка передбачає як огляд на місці, так і в медичному закладі. Таке формулювання вказує на відмову особи від проходження будь-якого із запропонованих способів огляду.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи у сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що апелянт усвідомлено відмовився від проходження огляду, що підтверджується наявними доказами.
Апеляційний суд зазначає, що посилання апелянта на відсутність конкретизації, від якого саме виду обстеження він відмовився, не свідчить про недопустимість доказів у справі.
Щодо доводів відсутності окремого акту відмови та роз`яснення наслідків, апеляційний суд зазначає, що відсутність у матеріалах справи окремого акту відмови не є безумовною підставою для закриття провадження, якщо факт відмови підтверджується іншими належними доказами. Закон не пов`язує наявність складу правопорушення виключно з оформленням такого акту як єдиного можливого доказу.
Доводи апелянта про нероз`яснення правових наслідків відмови, апеляційний суд вважає необґрунтованими. Матеріали справи не містять даних про те, що апелянт був позбавлений можливості усвідомити значення своїх дій або що на нього чинився будь-який тиск. Сам по собі факт відмови, зафіксований уповноваженими особами, свідчить про вольове волевиявлення особи.
Щодо загальності формулювань у протоколі, апеляційний суд зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення дійсно має містити опис обставин події. Водночас закон не вимагає надмірної деталізації до рівня, притаманного кримінальному провадженню.
Як убачається з матеріалів справи: у протоколі відображено суть правопорушення (відмова від проходження огляду на стан сп`яніння); зазначено час, місце та інші істотні обставини; ці дані були достатніми для розуміння суті обвинувачення та реалізації права на захист. 
Доводи апелянта про ненаведення у протоколі повного переліку доказів не заслуговують на увагу, оскільки протокол не є вичерпним переліком усіх доказів у справі, суд оцінює всі наявні матеріали, а не лише ті, що прямо зазначені у протоколі, та під час судового розгляду апелянт мав можливість ознайомитися з матеріалами справи та надати свої заперечення.
Таким чином, наведені апелянтом доводи не містять підстав для висновку про незаконність або необґрунтованість постанови суду першої інстанції та не можуть бути підставою для її скасування.
Враховуючи такі обставини, апеляційний суд вважає, що постанова Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2026 року ухвалена з додержанням вимог матеріального та процесуального права, є законною й обґрунтованою, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, апеляційним судом не встановлені.
Інші доводи апеляційної скарги є формальними та не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно, всебічно та об`єктивно дослідив матеріали справи й обґрунтовано дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, що полягає у відмові військовослужбовця від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння в умовах особливого періоду, а під час апеляційного перегляду обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю, про що просить ОСОБА_1 встановлено не було. Невизнання своєї вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП, апеляційним судом розцінюється як лінія захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, за наслідками апеляційного розгляду справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд має право залишити постанову суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу — без задоволення, або скасувати постанову повністю чи частково та ухвалити нову постанову, змінити її чи закрити провадження у справі.
Оцінивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що вказана справа була розглянута суддею суду першої інстанції повно, всебічно, об`єктивно, з наданням належної правової оцінки зібраним у справі доказам, а висновок щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 172-20 КУпАП є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваної постанови, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції — без змін.
Керуючись статтями 294, 295 КпАП України,

постановила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2026 року залишити без задоволення, а постанову Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2026 року, без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 	Басова В. І.