ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
08 квітня 2026 року 	Справа № 280/900/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі – відповідач), в якому позивач просить суд:
визнати протиправними дії Головне управління пенсійного фонду України у Київській області щодо не зарахування періодів трудової діяльності з 1979 по 16.02.1983, з 27.02.1987 по 28.05.1993, з 02.02.1995 по 16.02.1996, оскільки відсутні відомості про фактично відпрацьовану кількість трудоднів та встановлений мінімум трудоднів участі у колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Василівського району Запорізької області та відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
скасувати рішення Головне управління пенсійного фонду України у Київській області №084150005115 від 16.01.2026 року щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу періоди трудової діяльності ОСОБА_1 з 1979 по 16.02.1983, з 27.02.1987 по 28.05.1993,з 02.02.1995 по 16.02.1996, згідно трудової книжці колгоспника НОМЕР_1 та довідки наданої Державним архівом Запорізької області від 09.04.2025 № 05-07/С-655, в колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське Василівського району Запорізької області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.01.2026 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за призначенням йому пенсії за віком відповідно до частини 3 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розгляд заяви здійснювався Головним управлінням пенсійного фонду України у Київській області за принципом екстериторіальності. Рішенням відповідача №084150005115 від 16.01.2026 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком через нестачу страхового стажу, адже необхідний страховий стаж на день звернення становив від 15 до 23 років, згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а у позивача було нараховано відповідачем 11р. 5 м. 23д.. Також Відповідач зазначив, що ним не було зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 1979 по 16.02.1983,з 27.02.1987 по 28.05.1993,з 02.02.1995 по 16.02.1996,оскільки відсутні відомості про фактично відпрацьовану кількість трудоднів та встановлений мінімум трудоднів участі у колгоспі та ім`я, по батькові заявника вказано неповністю, навчання за трудовою книжкою з 22.10.1978,оскільки відсутній запис про закінчення навчання. З рішенням відповідача щодо відмови в призначенні пенсії за віком через нестачу страхового стажу позивач не згоден, вважає дії відповідача такими, що порушують його право на соціальний захист та пенсійне забезпечення гарантоване Конституцією та Законами України. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою судді від 09.02.2026 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: роботи в колгоспі за довідкою від 09.04.2025 № 05-07/С-655 з 1979 по 16.02.1983, з 27.02.1987 по 28.05.1993, з 02.02.1995 по 16.02.1996, оскільки відсутні відомості про фактично відпрацьовану кількість трудоднів та встановлений мінімум трудової участі у колгоспі та ім`я, по батькові заявника вказано неповністю; навчання за трудовою книжкою з 22.10.1978, оскільки відсутній запис про закінчення навчання. Зазначає, що призначити пенсію позивачу немає правових підстав, оскільки не набутий необхідний страховий стаж, визначений відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Просить відмовити в задволенні позовних вимог.
Від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 містять неправдиві або недостовірні відомості, і ця обставина не спростована відповідачем. За таких обставин, відмовляючи зараховувати до загального стажу роботи всіх періодів трудової діяльності визначених трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_1 відповідач діяв не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідно до частини 5 статті 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Згідно з частини 4 статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, відповідно до вищевказаних приписів КАС України, суд розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.11.2025 позивачу виповнилось 65 років) 09.01.2026 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за призначенням йому пенсії за віком відповідно до частини 3 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
З огляду на приписи Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затвердженим постановою Пенсійного Фонду України 25 листопада 2005 року за № 22-1, вищезазначена заява з урахуванням принципу екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.01.2026 №084150005115 позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком через нестачу страхового стажу, адже необхідний страховий стаж на день звернення становив від 15 до 23 років, згідно частини 3 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір набутого страхового стажу склав 11р. 5 м. 23д. Відповідач зазначив, що ним не було зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі за довідкою від 09.04.2025 №05-07/С-655 з 1979 по 16.02.1983,з 27.02.1987 по 28.05.1993,з 02.02.1995 по 16.02.1996, оскільки відсутні відомості про фактично відпрацьовану кількість трудоднів та встановлений мінімум трудоднів участі у колгоспі та ім`я, по батькові заявника вказано неповністю, навчання за трудовою книжкою з 22.10.1978, оскільки відсутній запис про закінчення навчання.
Не погоджуючись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
У преамбулі Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV, в редакції чинній під час виникнення спірних правовідносин) право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
За визначеннями, наведеними у статті 1 вказаного Закону, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Приписами частин першої-третьої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Як зазначено у частині четвертій статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.01.2026 №084150005115 вбачається, що страховий стаж заявника складає 11 років 05 місяців 23 дні. У зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (від 15 до 22 років), відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком відповідно до статті статті 26 Закону № 1058-IV. До страхового стажу позивача, відповідачем не було зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи в колгоспі за довідкою від 09.04.2025 №05-07/С-655 з 1979 по 16.02.1983,з 27.02.1987 по 28.05.1993,з 02.02.1995 по 16.02.1996, оскільки відсутні відомості про фактично відпрацьовану кількість трудоднів та встановлений мінімум трудоднів участі у колгоспі та ім`я, по батькові заявника вказано неповністю.
Суд зазначає, що порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.75 за № 310, та чинних на час розгляду справи (надалі Порядок № 310).
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку № 310 трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.
До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Порядку № 310).
Згідно з пунктом 6 Порядку № 310, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.
Також слід відмітити про встановлений взірець трудової книжки колгоспника, відповідно до якого трудова книжка колгоспника містить окремі розділи: III "членство в колгоспі", де зазначаються відомості про прийом в члени колгоспу, припинення членства в колгоспі та причини такого припинення, відомості про документ, на підставі якого внесений запис; IV "відомості про роботу" - відомості про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, із зазначенням причин та відомості про документ, на підставі якого внесений запис; V "трудова участь у громадському господарстві" - встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі, відомості про документ, на підставі якого внесений запис.
Відповідно до пункту 8 Порядку № 310, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.
Трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого зразка, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).
Таким чином, саме відомостями трудової книжки колгоспника підтверджується трудова участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімуму трудової участі).
Судом встановлено трудову книжку колгоспника ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 27.08.1981. На сторінках 2-12 трудової книжки колгоспника наявні записи про спірні періоди роботи позивача в колгоспі «Заповіт Леніна» с. Кам`янське, Василівського району, Запорізької області.
На сторінках НОМЕР_2 трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 27.08.1981 містяться відомості щодо виконання визначеного мінімуму трудоднів, а саме:
за 1981 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 107, при встановленому мінімумі 74;
за 1982 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік – 261, при встановленому мінімумі 280;
за 1987 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 238, при встановленому мінімумі 238;
за 1988 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 302, при встановленому мінімумі 290;
за 1989 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 300, при встановленому мінімумі 290;
за 1990 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 315, при встановленому мінімумі 290;
за 1991 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 286, при встановленому мінімумі 290;
за 1992 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 305, при встановленому мінімумі 290;
за 1993 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 115, при встановленому мінімумі 110.
за 1995 рік вироблених мінімумів трудової участі за рік - 150, при встановленому мінімумі 270.
Також в матеріалах справи наявна архівна довідка Державного архіву Запорізької області від 09.04.2025 №05-07/С-655, з якої вбачається, що позивача 27.01.1979 прийнято в члени колгоспу «Заповіт Леніна» с. Кам`янське, Василівського району, Запорізької області.
Окрему увагу слід звернути й на те, що саме на підприємство, установу, організацію покладаються обов`язки щодо складання довідки, якою підтверджується стаж роботи особи, а тому позивач не може нести тягар відповідальності за не зазначення (неповне зазначення) даних у такій довідці.
З матеріалів справи вбачається, що члени колгоспу «Заповіт Леніна», а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надали пояснення, якими підтвердили членство позивача у колгоспі «Заповіт Леніна» (у спірні періоди).
Суд зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці, і право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. Відповідний правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі №754/14989/15-а.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17.
Водночас, відповідачем не доведено, що позивач, як член колгоспу, без поважних причин не виконував встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі «Заповіт Леніна».
Отже, трудова книжка колгоспника НОМЕР_1 від 27.08.1981, видана на ім`я ОСОБА_1 , містить достатньо належних та допустимих доказів, що підтверджують роботу позивача у колгоспі «Заповіт Леніна» з 27.01.1979 по 16.02.1983, з 27.02.1987 по 28.05.1993, з 02.02.1995 по 16.02.1996.
Відповідно до ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
В силу положень статті 64 Закону № 1058-IV виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсійні виплати.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).
Пункт 4.7 Порядку № 22-1 визначає, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
За приписами п. 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №591/5935/17, розглядаючи спір виходила з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).
Ця мета зазначена також у статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020р. у справі №0940/2394/18.
Верховний Суд в постанові від 10.04.2018 року в справі № 348/2160/15-а (провадження № К/9901/32093/18) дійшов висновку, що обов`язок щодо обчислення загального стажу роботи особи та стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, покладено на орган Пенсійного фонду України, а тому для вирішення питання щодо призначення та виплати пенсії відповідачу слід встановити всі необхідні умови, яким має відповідати позивач для призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Як встановлено судом, відповідачем у цій справі не проведено всебічного, повного і об`єктивного розгляду поданої позивачем заяви про призначення пенсії за віком та доданих документів.
Отже, з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне:
визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.01.2026 №084150005115;
зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Київській області зарахувати позивачу до страхового стажу період роботи з 27.01.1979 по 16.02.1983, з 27.02.1987 по 28.05.1993, з 02.02.1995 по 16.02.1996 в повному обсязі відповідно до записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 27.08.1981 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 09.01.2026, з урахуванням висновків суду.
Частиною 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про передчасність висновку пенсійного органу про відмову в призначенні позивачу пенсії за вислугу років, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та підлягають частковому задоволенню.
Згідно із ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1064,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Київській області пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями ст. ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139,241, 243-246, 255 КАС України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, м. Фастів, Київська обл., буд. Саєнка Андрія 10, код ЄДРПОУ 22933548) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 16.01.2026 №084150005115.
Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України у Київській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 27.01.1979 по 16.02.1983, з 27.02.1987 по 28.05.1993, з 02.02.1995 по 16.02.1996 в повному обсязі відповідно до записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 27.08.1981 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 09.01.2026, з урахуванням висновків суду.
У решті позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні, 96 копійок).
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова