ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" квітня 2026 р. Справа№ 910/12451/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Спаських Н.М.
суддів: Горбасенка П.В. 
Яценко О.В. 

при секретарі судового засідання Кузьменко А.М.

за участю представників учасників згідно протоколу судового засідання від 16 квітня 2026 року 

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги від 13.03.2026 Товариства з обмеженою відповідальністю «Проспект.» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 (повний текст рішення складено 24.02.2026)
у справі № 910/12451/25 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Київської міської ради (м. Київ) 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕКТ.» (м. Київ)
про стягнення 3 976 780, 80 грн,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Північного апеляційного господарського суду перебуває апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕКТ.» від 13.03.2026 на рішення Господарського суду м. Києва від 18.02.2026 у справі № 910/12451/25. 

Короткий зміст позовних вимог та зміст рішення суду першої інстанції.
До Господарського суду міста Києва 06.10.2025 звернулась Київська міська рада з позовом до ТОВ «ПРОСПЕКТ.» про стягнення 3 976 780, 80 грн. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України за користування трьома земельними ділянками за адресою вул. Антоновича, 180 та у пров. Лужевського Руслана, 3 у Голосіївському районі м. Києва, як за кондикційними зобов`язаннями. 

З урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог від 17.11.2025 (за наслідками сплати відповідачем земельного податку за користування земельними ділянками), рішенням Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/12451/25 позов задоволено повністю за зменшеними вимогами.
Стягнуто з ТОВ «ПРОСПЕКТ.» (код 39186380) на користь Київської міської ради (код 22883141) безпідставно збережені кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою площею 0,0063 га (кадастровий номер 8000000000:79:054:0009) на вул. Антоновича, 180 у Голосіївському районі міста Києва; земельною ділянкою площею 0,1745 га (кадастровий номер 8000000000:79:054:0017) у пров. Лужевського Руслана, 3 у Голосіївському районі міста Києва; земельною ділянкою площею 0,1573 га (кадастровий номер 8000000000:79:054:0109) у пров. Лужевського Руслана, 3 у Голосіївському районі міста Києва у розмірі 3 799 176 грн 09 коп. та витрати зі сплати судового збору у сумі 45 590 грн 11 коп.
Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач, ТОВ «Проспект.», 16.03.2026 звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 13.03.2026, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі № 910/12451/25 повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, розподілити судові витрати.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Спаських Н.М., суддів: Горбасенко П.В., Яценко О.В.

З доводів апеляційної скарги вбачається, зокрема, що скаржник не погоджується із висновками місцевого суду про існування між сторонами кондикційних зобов`язань за всі спірні періоди. Стосовно відповідача також частково мав бути застосований пільговий період звільнення від сплати орендних платежів (01.03.2022 по 31.05.2022). Відповідач не мав у спірний період укладених договорів оренди на вказані земельні ділянки, що виключає виникнення у нього обов`язків сплати спірних коштів позивачу в розмірі орендних платежів. Відповідач не мав змоги оформити договори оренди на земельні ділянки через зволікання Київської міської ради, яка тим самим забезпечила собі можливість стягувати спірні кошти за правилами ст. 1212 ЦК України, заперечуючи можливість часткового поширення на обов`язки відповідача пільгових періодів по сплаті орендної плати за землю. З урахуванням сплачених відповідачем податкових зобов`язань по земельному податку, вимоги Київської міської ради мають бути зменшені до 2 146 588,59 грн. 

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи. 
Північним апеляційним господарським судом 06.04.2026 отримано від позивача, Київської міської ради, відзив на апеляційну скаргу. 
Позивач просить апеляційну скаргу ТОВ "ПРОСПЕКТ." залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
10.04.2026 судом отримано від скаржника відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якій викладено заперечення проти позиції Київської міської ради у спорі. Одночасно відповідач просить зупинити провадження у справі № 910/12451/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку аналогічної справи № 910/4800/25 та оприлюднення повного тексту відповідної постанови. 
Розглянувши клопотання скаржника про зупинення провадження Північний апеляційний господарський суд відмовляє в його задоволенні з таких підстав. 
Згідно наданої відповідачем суду ухвали від 06.04.2026 касаційне провадження у справі № 910/4800/25 відкрито Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду. 
При цьому за правилами п7) ч. 1 ст. 228 ГПК України, яку просить застосувати скаржник, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках: перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
На час розгляду клопотання скаржника справа № 910/4800/25 справа у касаційній інстанції переглядається в іншому порядку, ніж палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Отже відсутні процесуальні підстави для зупинення апеляційного провадження у справі. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції.
З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що на підставі рішення Київської міської ради від 28.11.2024 №375/10183 (а.с. 13 том 1) між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельних ділянок від 26.03.2025 №248 (а.с. 15 том 1). 
За умовами Договору відповідачу передано в оренду строком на 10 років земельні ділянки: площею 0, 0063 га (кадастровий номер 8000000000:79:054:0009) на вул. Антоновича, 180 у Голосіївському районі міста Києва, площею 0, 1745 га (кадастровий номер 8000000000:79:054:0017) у пров. Лужевського Руслана, 3 у Голосіївському районі міста Києва та площею 0, 1573 га (кадастровий номер 8000000000:79:054:0109) у пров. Лужевського Руслана, 3 у Голосіївському районі міста Києва для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав. 
Згідно п. 2.4. Договору вказано, що : 
- на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:79:054:0009 розміщена нежитлова будівля, відомості про речове право на яку внесено до ДР 27.05.2021;
- на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:79:054:0017 розміщена нежитлова будівля, відомості про речове право на яку внесено до ДР 13.07.2021;
- на земельній ділянці кадастровий номер 8000000000:79:054:0109 розміщена нежитлова будівля, відомості про речове право на яку внесено до ДР 27.05.2021;
Дані відомості також підтверджено Інформаціями з ДР речових прав на нерухоме майно, що приєднано до матеріалів справи (а.с. 10-23 том 1). 
Згідно розділу 4 Договору річна орендна плата за користування трьома земельними ділянками становить 5% від їх нормативної грошової оцінки. 
Договір оренди земельних ділянок сторонами не визнавався недійсним, не подано доказів наявності підстав для оцінки його як нікчемного зобов`язання, доказів внесення змін до Договору в справу не подано. 
В подальшому, з 16.04.2025, орендарем вказаних земельних ділянок у ДР речових прав на нерухоме майно вказано ТОВ "Центр комерційних площ" (код 38104878), який став власником об`єктів нерухомого майна на них (ця обставина відповідачем не заперечується). Видалено записи про орендаря ТОВ "ПРОСПЕКТ." (код 39186380). 
За доводами позивача, до часу укладення Договору оренди земельних ділянок (26.03.2025), відповідач ТОВ "ПРОСПЕКТ." фактично користувався вказаними земельними ділянками протягом спірного періоду з липня 2021 року (момент формування земельних ділянок як об`єктів речових прав) по 25 березня 2025 року, не сплачуючи орендну плату. Відтак, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача 3 976 780, 80 грн (за мінусом сплаченого відповідачем земельного податку в період 2023, 2024 років та січень-березень 2025 року за даними ГУ ДПС в м. Києві) на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України як за кондикційними зобов`язаннями. В подальшому позовні вимоги були зменшені до стягнення лише 3 799 176,09 грн. (заява Київської міської ради від 17.11.2025). 

Відповідач зі свого боку визнає відсутність укладення у спірний період між сторонами укладеного договору оренди щодо спірних земельних ділянок, а також не заперечує факт користування ними. Однак у зволіканні в укладенні такого договору оренди звинувачує Київську міську раду, яка прийнявши за заявою відповідача від 13.08.2024 (а.с. 32 том 2 і посилання в рішенні КМР) рішення № 375/10183 «Про передачу ТОВ «ПРОСПЕКТ.» лише 28.11.2024, сам договір оренди № 248 уклала із відповідачем 26.03.2025.
Стосовно виниклого спору, на думку відповідача, створюється ситуація, що позивач не укладає договір оренди, зокрема, під час дії пільгових періодів, забезпечуючи цим собі можливість фактичного стягнення платежів в розмірі орендної плати в порядку ст.1212 ЦК України, які б він не мав би можливості стягнути під час дії договору, що безумовно суперечить, як меті кондикційного правовідношення і його юридичному змісту, а також положенням ст.6, 13 ЦК України.
Відповідач не заперечує доводи позивача, що згідно наявних у справі відомостей з Державного земельного кадастру, спірні земельні ділянки зареєстровані в ДЗК на підставі технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель від 16.03.2020:
- кадастровий номер 8000000000:79:054:0009 - 05.07.2021; 
- кадастровий номер 8000000000:79:054:0109 - 02.07.2021; 
- кадастровий номер 8000000000:79:054:0017-09.07.2021.
Однак, як зазначає відповідач, технічна документація із землеустрою щодо, інвентаризації земель від 16.03.2020 була затверджена рішенням КМР №1717/9683 тільки 4 липня 2024 року, тобто через 4 роки. Саме це позбавило можливості відповідача раніше та належним чином оформити право користування всіма земельними ділянками з міською радою відповідно до вимог чинного земельного законодавства.
Крім того, як вказує відповідач, позивачем при розрахунку заявленого щодо стягнення боргу протиправно не було враховано, що рішення КМР від 09.12.2021 року № 3704/3745 «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» (зі змінами, внесеними, зокрема, рішенням Ради від 13.09.2022 року № 5449/5490) з 01 березня 2022 року по 31 травня 2022 року застосовується ставка орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки в розмірі 0 відсотка). Тому на думку відповідача, позивач безпідставно заявляє про стягнення спірних коштів за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 (від сплати яких всі орендарі мають бути звільнені).
Відповідач у зменшення своїх зобов`язань перед позивачем враховує обліковані Головним управлінням ДПС у місті Києві та сплачені ТОВ "ПРОСПЕКТ." податкові зобов`язання по сплаті за землю за період з 01.07.2021 по 26.03.2025 (за 2023 рік - 1 942 365,55 грн; - 2024 рік - 1 033 809,23 грн; січень - березень 2025 року - 309 085,38 грн, що разом становить 3 285 260,16 грн.)
Однак, як зазначає відповідач у відзиві на позов, податковим органом не враховано та не повідомлено до Київської міської ради про додаткові сплати, здійснені ТОВ "ПРОСПЕКТ." за платіжними інструкціями: № 116 від 25.04.2025 на суму 115 391,84 грн зі сплати земельного податку за січень 2025 року; №118 від 25.04.2025 на суму на суму 115 391,84 грн зі сплати земельного податку за лютий 2025; № 119 від 28.04.2025 на суму 93063,52 грн зі сплати земельного податку за березень 2025. 
Таким чином, за доводами та розрахунками відповідача, позовні вимоги Київської міської ради мають бути зменшені до стягнення лише 2 146 588,59 грн.
Відповідач просить суд врахувати, що позивач зловживає своїми правами, зокрема діє недобросовісно у виниклих між сторонами відносинах. Зволікання з укладенням договору оренди дає право позивачу стягувати спірні кошти як за кондикційними зобов`язаннями і в ті пільгові періоди, коли при наявності укладеного договору оренди землі ТОВ "ПРОСПЕКТ." був би офіційно звільнений від сплати орендних платежів (ставка 0 грн.) за користування земельними ділянками комунальної форми власності. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови в межах доводів та вимог апеляційної скарги і заперечень на неї.
Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи і заперечення сторін щодо апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.
Відносини сторін виникли щодо стягнення коштів в розмірі орендної плати за фактичне користування відповідачем земельними ділянками в період з моменту формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав та реєстрації на неї права власності за позивачем та до часу укладення між сторонами нотаріально посвідченого договору оренди земельних ділянок № 248 від 26.03.2025 року. 
Місцевий суд вірно визначився, що за своїм правовим змістом та предметом регулювання, відносини між сторонами є кондикційними, тобто, пов`язаними із збереженням грошових коштів за користування майном у боржника без належної на те підстави. 
Між сторонами немає спору, що в період, за який позивач просить стягнути спірні кошти, відповідач користувався всією площею земельних ділянок, щодо яких сторони 26.03.2025 уклали нотаріально посвідчений Договір оренди трьох земельних ділянок № 248 (а.с. 15 том 1). 

Згідно ч.1 ст.206 Земельного кодексу України: використання землі в Україні є платним.
Відповідно до пп.14.1.147 Податкового кодексу України: «Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності».
Плата за землю належить до складу місцевих податків, що встановлюються місцевими радами та зараховуються до місцевих бюджетів (ст.ст.10, 265 та 284 ПК України).
Зібраними доказами у справі підтверджено, що у спірний період за земельні ділянки, що в подальшому склали предмет Договору оренди, відповідач сплачував земельний податок (період 2023,2024 роки, січень-березень 2025 (3285260,16 грн.) та додаткові платежі 25.04.2025 і 28.04.2025 (323847,20 грн.), про які вказано у відзиві на позов (а.с. 88 оборот том 1). 
Листом від 14.11.2025 № 054-1-2-13/2586 Департамент позивача підтвердив надходження цих коштів в сумі 3 609 107,36 грн до загального фонду бюджету м. Києва.
З урахуванням всіх сплачених відповідачем коштів земельного податку, Київська міська рада зазначає, що сума, яка підлягає примусовому стягненню в межах спору у справі, складає 3 799 176,09 грн. і відповідно зменшила позовні вимоги у справі.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача та висновками місцевого суду при прийнятті оскаржуваного рішення, що відповідач із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, як власник такого майна, став фактичним користувачем кожної земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт. Саме з цієї дати у відповідача виникає обов`язок належно оформити правовідносини щодо користування земельною ділянкою (укласти відповідний договір та оформити речові права на земельну ділянку), а також обов`язок сплачувати за користування земельною ділянкою, на якій розташовано майно, кошти у розмірі орендної плати.
За змістом статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності, користування на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
З цієї ж норми, що закріплює принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, випливає і висновок, що при цьому не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.
Правовідносини щодо наслідків користування земельними ділянками без правоустановчих документів врегульовані ст. 1212 ЦК України. 

Для стягнення коштів з користувача в межах кондикційних зобов`язань власнику земельної ділянки слід довести формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, а при розгляді даної категорії справ не мають жодного значення причини, з яких відповідач не оформив право користування земельною ділянкою, у тому числі, якщо це сталося в результаті поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Вина учасників спору у виниклій ситуації щодо не оформлення між ними належним чином договірних відносин з оренди землі, теж в даному випадку значення не має, і не повинна досліджуватися судом.
Близькі до цього висновки викладено у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 року в справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 року в справі № 922/3412/17, від 04.12.2019 року в справі № 917/1739/17, та подальшій сталій судові практиці з кондикційних правовідносин. 
Виходячи з цього суд апеляційної інстанції відхиляє як такі, що не мають значення для правильного вирішення спору, доводи відповідача про недобросовісну поведінку позивача, Київської міської ради, яка зволікала із оформленням технічної документації та з укладенням договору оренди земельних ділянок між сторонами. 
Суд при цьому зауважує, що і відповідач, як рівноправний учасник відносин, не був позбавлений права звернутися за захистом свого порушеного права до суду і поставити питання про визнання договору оренди земельних ділянок укладеним, однак доказів про вжиття таких дій в справу не подано. 
Отже, при прийнятті оскаржуваного рішення місцевим судом спірні відносини сторін вірно визначені як кондикційні щодо неправомірного утримання відповідачем коштів як плати за користування земельними ділянками ( в розмірі орендної плати) без оформлення правоустановчих документів. 
Це випливає зі змісту глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та з урахуванням положень статті 1212 ЦК України. 
Отже, з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна та до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, постановах Верховного Суду від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 у справі №922/3409/17, від 12.03.2019 у справі 916/2948/17, від 09.04.2019 у справі № 922/652/18.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що саме лише розміщення на земельній ділянці об`єкта нерухомого майна вже засвідчує факт користування земельною ділянкою. 
Відповідач в межах виниклого спору не заперечує факт користування у спірний період всіма спірними земельними ділянками та в межах їх повної площі. Доказів протилежного не надано. 
Матеріалами підтверджено і сторонами не заперечено, що земельні ділянки, які складають предмет Договору оренди земельних ділянок № 248 від 26.03.2025, у спірний період були сформованими як об`єкти цивільних прав. 
Відповідно до частини 1 статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Як визначено положеннями частин 1, 3, 4, 9 статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Так, місцевим судом за наявними у справі доказами вірно встановлено за датами державної реєстрації земельних ділянок в ДЗК, що відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 21.01.2025 № НВ-0000079052025, державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:054:0009 площею 0,0063 га за адресою: вул. Антоновича, 180 у Голосіївському районі міста Києва сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 ЗК України з 05.07.2021. 
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.01.2025 № НВ-0000078952025 державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:054:0017 площею 0,1745 га за адресою: пров. Лужевського Руслана, 3 у Голосіївському районі міста Києва сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 09.07.2021. 
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.01.2025 № НВ-0000078912025 державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:054:0109 площею 0,1573 га за адресою: пров. Лужевського Руслана, 3 у Голосіївському районі міста Києва сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України з 02.07.2021.
Отже цими обставинами засвідчується і реальна можливість у позивача з моменту формування спірних земельних ділянок як об`єктів цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, передати їх (у спірний період) відповідачу в оренду (на яких розташовано належне ТОВ "ПРОСПЕКТ." нерухоме майно), а також довести обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі №922/392/18, від 07.02.2019 року у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 року у справі №923/921/17, від 29.05.2019 року у справі № 922/955/18 та підтверджена подальшою сталою судовою практикою з даної категорії спорів. 
Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду землі" об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.
Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частини 1 статті 21 названого Закону).

Місцевий суд прийшов до вірного висновку, що позивач має право обраховувати неправомірно утримані відповідачем кошти за фактичне користування земельними ділянками без правоустановчих документів саме у розмірі орендної плати, яка б сплачувалася ним на підставі договору оренди землі, який мав би бути укладеним з моменту придбання відповідачем об`єктів нерухомого майна. 
При цьому судом в оскаржуваному рішенні також вірно було застосовано норми чинного законодавства до обрахунку спірних коштів, що згідно з абзацом 3 частини 1 статті 13 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка (НГО) земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки, зокрема, комунальної власності.
У відповідності до абзацу 1 пункту 289.1 ПК України для визначення розміру орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж на 5-7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).
Згідно з положеннями частини 3 статті 23 цього Закону витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (частина 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 ЗУ «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Результатом нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є технічна документація на неї, а надання Витягу з технічної документації є послугою компетентного органу (Держгеокадастру та його територіальних органів), який веде відповідний облік згідно з Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року № 1051.

Також суд зазначає, що земельне законодавство, й зокрема стаття 20 Закону України «Про оцінку земель», не містить обґрунтування обов`язковості надання витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки за кожен календарний рік упродовж спірного періоду, а лише зазначає про необхідність фіксування нормативної грошової оцінки окремої земельної ділянки у відповідному витязі. При цьому, витяги про нормативну грошову оцінку земельної ділянки формуються за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру на підставі актуальних відомостей про земельні ділянки, внесених до Державного земельного кадастру, а формування витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки здійснюється автоматично в режимі "реального часу", тобто на час звернення заявників, у зв`язку з чим програмним забезпеченням і чинним законодавством не передбачено формування вказаних витягів на певну дату, яка вже минула. Подібні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 29.05.2020 у справі №922/2843/19, від 07.07.2020 у справі №922/3208/19. 
Відповідач належним чином не спростував правильності розрахунків позивача та не заперечує вірних висновків місцевого суду за наявними у справі доказами, що відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 21.01.2025 № НВ-9907295452025 вартість земельної ділянки-1 з кадастровим номером 8000000000:79:054:0009 на 2025 рік становить 860 036,78 грн.
Відповідно до Витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 24.12.2024 № НВ-9960031952024 вартість земельної ділянки-2 з кадастровим номером 8000000000:79:054:0009 на 2024 рік становить 767 913,90 грн.
Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.12.2023 № НВ-6100749772023 нормативна грошова оцінка земельної ділянки-3 з кадастровим номером 8000000000:79:054:0009 на дату її проведення - 15.02.2023, становить 730 650,72 грн.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель міститься на офіційному сайті Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, адже саме цей орган уповноважений реалізовувати державну політику у сфері земельних відносин, (https://land.gov.ua/derzhgeokadastr-povidomlyaye-pro-indeksacziyu-normatyvnoyi-groshovoyi-oczinky-zemel-za-2023-rik/), де зазначено: «Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2021 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,1 (для земель несільськогосподарського призначення); 2022 рік - 1,0 (для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) та 1,15 (для земель і земельних ділянок (крім сільськогосподарських угідь); 2023 рік - 1,051». 
Місцевим судом при прийнятті оскаржуваного рішення встановлено та перевірено вірність розрахунків з боку Позивача розміру нормативної грошової оцінки кожної земельної ділянки у спірний період та обрахунок спірних коштів у розмірі 5% орендної плати від НГО.
Саме такий розмір орендної плати визначено рішенням Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2021 рік» від 24.12.2020 № 24/24; рішенням Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2022 рік» від 09.12.2021 № 3704/3745; рішенням Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2023 рік» від 08.12.2022 № 5828/5869; рішенням Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2024 рік» від 14.12.2023 № 7531/7572 та рішенням Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2025 рік» від 05.12.2024 № 426/10234 з відповідними Додатками до них, де визначені розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки). 
Ці рішення Київської міської ради із додатками до них містяться у загальному доступі. 
За висновком суду, за змістом вказаних рішень КМР (Додаток 11) до земель з видом цільового призначення - 03.10 (землі житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування адмінбудинків .... - що визначено у витягах з ДЗК на кожну спірну земельну ділянку (а.с. 30-69 том 1) застосовується ставка орендної плати - 5%.
Для прикладу, Додаток № 11 до рішення Київської міської ради «Про бюджет міста Києва на 2025 рік» від 05.12.2024 № 426/10234 має назву "Мінімальні розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності територіальної громади міста Києва (у відсотках від нормативної грошової оцінки)". 
Позивач вірно обраховує спірні кошти із розміру ставки орендної плати, затвердженої вказаними рішеннями органу місцевої ради (з Додатками), оскільки саме за такою ставкою відповідач сплачував би орендну плату, якби у спірний період між сторонами було належним чином укладено договір оренди землі. 
Така ж ставка орендної плати в подальшому була визначена відповідачу і за умовами Договору оренди земельних ділянок № 248 від 26.03.2025 року. 
Наявність відповідних рішень місцевого органу влади про встановлення розміру ставки саме орендної плати 5% від НГО, обґрунтовано спростовує заперечення відповідача про необхідність застосування до спірних відносин для відповідача лише мінімальної ставки 3% від НГО земельних ділянок (бо договір оренди земельної ділянки не укладено), при здійсненні розрахунку спірних коштів для стягнення.
В протилежному випадку, відповідач, як особа, що не має укладеного договору оренди земельних ділянок (в ситуації коли він обов`язково має бути укладений), отримала б необґрунтовані переваги перед іншими землекористувачами, які в належний спосіб уклали свої договори оренди земельних ділянок та сплачують орендну плату саме у відповідності до рішень Київської міської ради за земельні ділянки аналогічного цільового призначення 03.10. (для будівництва та обслуговування адмінбудинків, офісних будівель...).
Місцевий суд обґрунтовано не прийняв до уваги доводи скаржника у відзиві на позов (а.с. 86 том 1), що до ТОВ "ПРОСПЕКТ." Київська міська рада мала застосувати ставку 3% від НГО земельної ділянки для розрахунку спірних коштів на підставі іншого рішення КМР від 23 червня 2011 року N 242/5629, виходячи з такого: 
Так, Скаржник посилається на необхідність застосування до відносин сторін п. 5.3. рішення Київської міської ради від 23 червня 2011 року N 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві" (зі змінами) - рішення міститься в загальному доступі). Даним рішенням відповідно до Податкового кодексу України Київська міська рада вирішила:
Установити в м. Києві місцеві податки та збори:
1.1. Податок на майно, який складається з:
1.1.1. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки;
1.1.2. транспортного податку;
1.1.3. плати за землю.
1.2. Єдиний податок для суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності та віднесені до першої та другої групи платників єдиного податку, визначених у підпунктах 1 і 2 пункту 293.2 статті 293 Податкового кодексу України, у визначених розмірах.
1.3. Туристичний збір.
1.4. Збір за місця для паркування транспортних засобів. 
Додаток 3 до рішення Київської міської ради 23.06.2011 N 242/5629 містить затверджене ПОЛОЖЕННЯ про плату за землю в місті Києві та визначення, що 
1.1. Платниками земельного податку є:
1.1.1. власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);
1.1.2. землекористувачі.
2. Об`єктами оподаткування земельним податком є 
2.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні;
2.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності.
п. 5.3. вказаного Положення дійсно містить умову, що ставка земельного податку за земельні ділянки, які використовуються юридичними і фізичними особами (крім підприємств державної та комунальної власності), в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено, встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. 
Однак дане рішення до спірних відносин сторін застосовано бути не може, виходячи з самого його предмету регулювання (сплата земельного податку), який на відносини з оренди землі не поширюється.
Київська міська рада власними рішеннями врегулювала окремо питання сплати земельного податку та орендної плати за землю. 
Сторони у справі не заперечують, що згідно вимог чинного законодавства між ними у спірний період має бути укладено саме договір оренди землі (що і було реалізовано подальшим підписанням між ними нотаріально посвідченого договору оренди земельними ділянок від 26.03.2025 року - а.с.15 том 1), а право користування земельними ділянками на умовах оренди перейшло до скаржника в силу положень ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України за принципом єдності нерухомого майна та земельної ділянки. 
Тому до спірних відносин сторін має застосовуватися виключно те рішення Київської міської ради, яким врегульовано питання встановлення мінімальних розмірів орендної плати за земельні ділянки комунальної форми власності.
Відповідач не має права отримувати штучні переваги у ставці плати за користування земельною ділянкою (3 чи 5 % від НГО) лише на підставі факту неукладення з ним договору оренди землі, на противагу тим користувачам, які такі договори із міською радою уклали належним чином. Громадяни України мають рівні права та обов`язки щодо прав на користування земельними ділянками. 
Перевіривши розрахунки позовних вимог, наведені в оскаржуваному рішенні місцевого суду, Північний апеляційний господарський суд погоджується із їх правильністю та обґрунтованістю. 
Зокрема, місцевим судом вірно було враховано та оцінено наявні у справі докази, про те, що :
за розрахунком Київради у період з липня 2021 по 26.03.2025 (до моменту реєстрації права оренди відповідача на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) відповідач повинен був сплатити орендну плату у загальному розмірі 7 262 040,96 грн, в тому числі:
- за фактичне користування земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:054:0009 у період з 05.07.2021 до 25.03.2025 - 130 833,90 грн, грн, зокрема: з 05.07.2021 по 31.12.2021 577 589,50 *5%/365*180 днів = 14 241,93 грн; з 01.01.2022 по 31.12.2022 635 348,45 *5%/365*365 днів = 31 767,42 грн; з 01.01.2023 по 31.12.2023 730 650,72*5%/365*365 днів = 36 532,54 грн; з 01.01.2024 по 31.12.2024 767 913,90*5%/366*366 днів = 38 395,70 грн; з 01.01.2025 по 25.03.2025 860 036,78*5%/365*84 днів = 9 896,31 грн; 
- за фактичне користування земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:054:0017 у період з 13.07.2021 до 25.03.2025 - 3 858 586,42 грн, зокрема: з 13.07.2021 по 31.12.2021 17 776 921,23*5%/365*172 дні = 418 853,49 грн; з 01.01.2022 по 31.12.2022 19 554 613,35*5%/365*365 днів = 977 730,67 грн; з 01.01.2023 по 31.12.2023 22 487 805,35*5%/365*365 днів = 1 124 390,27 грн; з 01.01.2024 по 31.12.2024 21 269 996,17*5%/366*366 днів = 1 063 499,81 грн; з 01.01.2025 по 25.03.2025 23 821 653,65*5%/365*84 днів = 274 112,18 грн; 
- за фактичне користування земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:054:0109 у період з 02.07.2021 до 25.03.2025 - 3 272 620,64 грн, зокрема: з 02.07.2021 по 31.12.2021 14 421 401,28*5%/365*183 дні = 361 522,80 грн; з 01.01.2022 по 31.12.2022 15 863 541,41*5%/365*365 днів = 793 177,07 грн; з 01.01.2023 по 31.12.2023 18 243 072,62*5%/365*365 днів = 912 153,63 грн; з 01.01.2024 по 31.12.2024 19 173 469,32*5%/366*366 днів = 958 673,47 грн; з 01.01.2025 по 25.03.2025 21 473 616,73*5%/365*84 днів = 247 093,67 грн.
Крім того, судом встановлено і не заперечується сторонами, що відповідачем за 2021-2025 роки до місцевого бюджету сплачено земельний податок на землю у загальному розмірі 3 609 107,36 грн, що підтверджується, в тому числі платіжними інструкціями наданими відповідачем.
Як вірно визначено позивачем, що підтверджується і матеріалами справи та висновками місцевого суду, сума сплаченого земельного податку за травень-грудень 2021, відповідно до платіжної інструкції №112 від 20.06.2023 становить 584 969,98 грн, в той час, як початком спірного періоду у даному спорі є липень 2021 року (реєстрація земельних ділянок в ДЗК). Відтак позивачем вірно розраховано, що за спірний період, згідно з платіжною інструкцією №112 від 20.06.2023 враховується сума 438 727,49 грн (584 969,98/8*6). 
А відтак, загальна сума сплаченого відповідачем земельного податку за спірний період становить 3 462 864,87 грн., які надійшли в місцевий бюджет Київської міської ради. 
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного у сукупності, місцевий суд дійшов вірного та належно умотивованого висновку щодо обґрунтованості позовних вимог Київської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕКТ.» про стягнення лише 3 799 176,09 грн (7 262 040,96 - 3 462 864,87) - як зменшив свої вимоги позивач.
Щодо доводів відповідача, що стосовно нього Київська міська рада в період 01.03.2022 по 31.12.2022 мала б застосувати пільговий період та не нараховувати спірну заборгованість в розмірі 5% від НГО кожної земельної ділянки, Північний апеляційний господарський суд погоджується із обгрунтованістю висновків Господарського суду м. Києва, встановивши наступне: 
Відповідач, ТОВ «ПРОСПЕКТ.», вважає, що він має бути звільненим від сплати спірних коштів в розмірі орендної плати за користування земельними ділянками за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 на підставі внесених змін до підпункту 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України Законом України від 11.04.2023 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно". 
Такі твердження є помилковими, виходячи з наступного: 
Пунктом 69 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України установлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-ІХ, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.
Згідно з підпунктом 69.14 п. 69 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно" № 3050-IX від 11.04.2023, який набрав законної сили 06.05.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Місцевий суд вірно зазначив про неможливість застосування до спірних правовідносин положень пп. 69.14 п. 69 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, оскільки відповідач за вказаний позивачем період, був лише фактичним (а не титульним) користувачем земельної ділянки, який не оформив право користування належним чином і тому не став її орендарем чи власником. 

Предметом спору у справі є стягнення власником земельної ділянки безпідставно збережених коштів користувачем на підставі ст. 1212 ЦК України у розмірі орендної плати, яка б сплачувалася відповідачем, якби договір оренди землі було укладено.
При цьому, плата за землю, є загальнодержавним податком, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України у вказаній редакції).
Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Отже користувач/власник земельної ділянки сплачує або "земельний податок" або "орендну плату за земельні ділянки державної і комунальної власності".
У розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права. Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Отже, власники і землекористувачі земельних ділянок сплачують плату за землю (в т.ч. земельний податок) з дня виникнення права власності, права постійного користування земельною ділянкою.
Позивач зазначав, що положення пункту 19.13 рішення Київської міської ради від 09.12.2021 № 3704/3745 (в редакції рішенням Київської міської ради від 13.09.2022 № 5449/5490) застосовується лише до орендарів земельних ділянок в розумінні земельного та податкового законодавства та не може бути застосоване до відповідача.
За правилами п. 288.1. ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Оскільки відповідач у спірний період не був орендарем спірних земельних ділянок на підставі укладеного Договору оренди землі, то положення п. 69.14. підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, які поширюються, зокрема, на таку категорію користувачів, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Правові позиції щодо ситуації, що відповідач не є суб`єктом, який має право на застосування пільг щодо звільнення його від нарахування та сплати орендної плати за землю у період з 12.03.2022 по 31.12.2022, передбачених пп.69.14 п.69 підроз.10 роз. ХХ Перехідних положень ПК України (адже користувався земельною ділянкою за відсутності правових підстав для володіння чи користування нею), викладено у постанові КГС ВС від 10 лютого 2026 року у справі № 908/2849/24.
Спором у справі № 910/12451/25 є стягнення спірних коштів з відповідача в межах кондикційних зобов`язань та які розраховані саме в розмірі орендної плати, яка б сплачувалася відповідачем за умови належного укладення ним договору оренди землі. 
Поважність причин ( в т.ч. через бездіяльність позивача), чому відповідач не зміг у спірний період належним чином оформити із Київською міською радою договір оренди земельних ділянок, для вирішення спору у справі не має ніякого значення в силу специфіки кондикційних зобов`язань.
Положення глави 83 ЦК України (НАБУТТЯ, ЗБЕРЕЖЕННЯ МАЙНА БЕЗ ДОСТАТНЬОЇ ПРАВОВОЇ ПІДСТАВИ) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). 
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 23.05.2018 в справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 в справі №922/3412/17, від 04.12.2019 в справі №917/1739/17, позивач має довести лише існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, та обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).
Згідно з положеннями ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. 
За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Північний апеляційний господарський суд за результатами розгляду апеляційної скарги оцінив та врахував позиції сторін і приходить до висновку, що місцевим судом було повно та належно досліджено всі обставини спору, докази у справі, доводи і заперечення сторін, які є вирішальними для правильного результату розгляду справи та вірно застосовано норми чинного законодавства.
У відповідності до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат
Згідно зі статтею 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, --

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОСПЕКТ.» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі №910/12451/25 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.02.2026 у справі №910/12451/25 залишити без змін.
3. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали справи №910/12451/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 20 квітня 2026

Головуючий суддя Н.М. Спаських 

Судді П.В. Горбасенко

О.В. Яценко