Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 712/10946/25
Номер провадження2/711/209/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді Казидуб О.Г.
при секретарі Шульга А.В.
за участі:
представника відповідача – адвоката: Пасіченко К. П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача за довіреністю Савченко Тетяна Олексіївна, яка діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (код ЄДРПОУ 43170298, 01133, м. Київ, вул. вул. Алмазова Генерала,13, оф. 601) через систему «Електронний суд» звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором кредиту.
Позовні вимоги мотивовані тим, що між ТОВ «УкрКередитФінанс» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2 від 26 грудня 2024 року.
На виконання умов зазначеного договору укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 0653-9595 від 31 березня 2021 року на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Вказують, що між ТОВ «УкрКредитФінанс», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор» та ОСОБА_1 21 березня 2021 року укладено Кредитний договір № 0653-9595, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 12000 грн. 00 коп. На наступних умовах: строк, на який надається кредит 21 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; термін платежу – 10 квітня 2021 року.
Відповідно до Кредитного договору № 0653-9595 від 21 березня 2021 року кредитодавцем надано позичальнику кредит у розмірі 12000 грн. 00 коп.
Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, в звязку з чим станом на 22 липня 2025 року утворилась заборгованість в розмірі 36000 грн. 00 коп., з яких заборгованість по тулу кредиту становить 12000 грн. 00 коп. та за відсотками – 24000 грн. 00 коп.
Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» заборгованість за Кредитним договором № 0653-9595 від 31 березня 2021 року в розмірі 36000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп.
02 вересня 2025 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси передано цивільну справу на розгляд до Придніпровського районного суду м. Черкаси.
22 вересня 2025 року ухвалою відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання з викликом сторін.
24 жовтня 2025 року ухвалою суду зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати інформацію
Представник позивача в судове засідання надав заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, також зазначив, що позов підтримує в повному обсязі. 
Адвокат Пасіченко Карина Павлівна, яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 , в судовому засіданні просила суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених в Додаткових поясненнях від 23 січня 2026 року.
Суд, заслухавши думку адвоката Пасіченко Карини Павлівни, яка діє в інтересах відповідача, дослідивши та вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). 
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
В судовому засіданні встановлено, що 21 березня 2021 року між ТОВ «УкрКредитФінанс» та ОСОБА_1 укладено Кредитний Договір № 0653-9595. 
Відповідно до п. 1 Договору, кредитодпвець надає позичальникові грошові кошти в кредит на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем комісію та проценти за користування кредитом. Тип кредиту – кредит.
Відповідно до п. 2 Договору, строк кредиту – 21 день
Відповідно до п. 3 Договору, термін платежу – 10.04.2021 року, сума кредиту – 12000 грн. 00 коп., нараховані проценти – 5040 грн. 00 коп., разом до сплати – 17040 грн. 00 коп.
В судовому засіданні встановлено, що Кредитний договір № 0653-9595 від 21 березня 2021 року підписаний електронним підписом відповідача, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора А981.
Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно зі ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Разом з тим, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Так, пунктами 5, 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додається до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним із моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Правилами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентовано, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
А тому, суд приходить до висновку що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до змісту Кредитного договору № 0653-9595 від 21 березня 2021 року у розділі «Реквізити сторін» в графі «Позичальник» вказано – ОСОБА_2 ; Паспорт НОМЕР_2 , виданий Придніпровським РВ УМВС України в Черкаській області, 18.02.2004; місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 .
Тобто, на думку суду, відповідачем ОСОБА_1 під час укладання Кредитного договору № 0653-9595 від 21 березня 2021 року пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankId Національного банку.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Кредитний договір № 0653-9595 від 21 березня 2021 року, на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням верифікації та наданням персональних даних відповідача.
В судовому засіданні встановлено, що Договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету.
Сторона відповідача в судовому засіданні не заперечувала, що ним було укладено Кредитний договір № 0653-9595 від 21 березня 2021 року.
Факт отримання грошей підтверджується Довідкою про перерахування суми кредиту № 0653-9595 від 21.03.2021 року , наданою директором ТОВ «УкрКредитФінанс».
Також, на запит суду, АТ КБ «ПриватБанк» надав Повідомлення від 07.12.2025 року № 20.1.0.0.0/7 251205/80309-БТ, з якого вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). Також емітувались інші картки. По рахунку НОМЕР_5 було зарахування коштів на суму 12000 грн. 00 коп. від 21.03.2021 року.
Тобто, в судовому засіданні встановлено, що між ТОВ «УкрКредитФінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір в електронній формі, останній отримав кредит за цим Договором в розмірі 12000 грн. 00 коп., шляхом перерахування коштів на його банківську картку, проте, не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором не повернув.
А тому, суд приходить до висновку про виникнення договірних відносин між сторонами вищевказаного правочину з приводу отримання відповідачем кредиту у ТОВ «УкрКредитФінанс».
Крім того, загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).
В судовому засіданні встановлено, що укладений між сторонами Кредитний договір № 0653-9595 від 21 березня 2021 року відповідачем не оспорювався та не визнавався судом недійсним.
У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит.
Також, в судовому засіданні встановлено, що 26 грудня 2024 року між ТОВ «Новий колектор» та ТОВ «УкрКредитФінанс» укладено Договір факторингу № УКФ-261224-2 від 26 грудня 2024 року.
Відповідно до п. 2.1. Договору, у відповідності до умов цього Договору, первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та передає первісному кредитору під відступлення права вимоги, грошові кошти за плату у порядку та строки встановлені цим договором.
Відповідно до п. 2.2. Договору, обсяг (сума) прав вимоги за цим Договором визначаються яку сукупність реєстрів боржників до цього Договору.
Відповідно до п.2.3. Договору, загальний розмір заборгованості боржників, права вимоги до яких відступається, згідно цього договору, складається з загального розміру заборгованості боржників, право вимоги за якими передано первісним кредитором новому кредитору, згідно реєстрів боржників, які складаються сторонами за формою, що наведена у Додатку № 1 до цього Договору.
Відповідно до Витягу із Реєстру боржників № 1 до Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26 грудня 2024 року, ТОВ ««Новий колектор» набуло право грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 36000 грн. 00 коп., з яких, 12000 грн. 00 коп. – сума основного боргу, 24000 грн. 00 коп. – сума заборгованості по відсотках.
Оскільки відповідач ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання та в добровільному порядку не здійснював ніяких платежів на виконання її кредитних зобов`язань ні на користь позивача, ні на користь первісного кредитора, то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016р. «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон №1734). 
Сторона відповідача у Відзиві на позовну заяву зазначила, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували надання ТОВ «Новий Колектор» попередньому кредитору ТОВ «УкрКредитФінанс» грошових коштів за передачу права вимоги згідно Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26.12.2024 року.
Проте, суд наголошує, що на момент розгляду справи Договір факторингу № УКФ-261224-2 від 26 грудня 2024 року є чинним та ніким не оскаржувався.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Кредитним договором № 0653-9595 від 21 березня 2021 року, обумовлено дійсністю Договору факторингу № УКФ-261224-2 від 26 грудня 2024 року, а відтак позивач набув право вимоги до відповідача.
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, в судовому засіданні встановлено факт укладання кредитного договору, отримання відповідачем коштів з цим договором та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами.
А тому, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 12000 грн. 00 коп. підлягає задоволенню.
Відносно позовної вимоги ТОВ «Новий Колектор» щодо стягнення з ОСОБА_1 нарахованих відсотків за користування кредитом в розмірі 24000 грн. 00 коп. суд зазначає наступне.
В матеріалах справи є Виписка, з якої вбачається, що відсотки нараховуються за період з 21 березня 2021 року по 28 червня 2021 року.
Відповідно до п. 4 Договору, протягом строку кредиту фіксована процентна ставка складає 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику суми кредиту до закінчення визначеного кредиту Договором строку, на який надається Кредит. Річна процентна ставка складає 730%.
Відповідно до п. 7 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка за кредитом складає 730%. Орієнтовна загальна вартість кредиту (вартість користування кредитом) для позичальника на дату кредитного договору складає 142 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 17040 грн. та включає в себе проценти за користування Кредитом 42,00 % від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 5040 грн. (у грошовому вираженні) та комісію за видачу кредиту у розмірі 0,0% від суми кредиту (у відсотковому вираженні) або 0 грн. 00 коп. (у грошовому вираженні). Обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, зазначених в Договорі, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і позичальник виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Орієнтовна реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за Договором залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії Договору.
Відповідно до п. 10 Договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити комісію (у разі нарахування), проценти за користування кредитом та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо така буде) не пізніше терміну платежу шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначених у Правилах.
Відповідно до п. 13 Договору, цей кредитний Договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови Договору. Укладаючи цей Кредитний договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті Кредитодавця, повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись Договору, а тому добровільно та свідомо укладає Договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним.
Відповідно до п. 14 Договору, позичальник має право пролонгувати Договір на строк, що встановлений у п.2 Кредитного Договору, на умовах, в порядку та у спосіб, що визначені Правилами, але не більше 4 пролонгацій. На строк пролонгації процентна ставка складає 2% від неповерненої суми кредиту за кожен день користування. Кредитодавець має право в односторонньому порядку обмежити кількість пролонгацій Договору чи відмовити позичальнику у пролонгації, повідомивши позичальника про це не пізніше терміну платежу у спосіб, встановлений Правилами.
Розділом 7 Правил надання споживчих кредитів, затверджених Наказом ТОВ «УкрКредитФінанс» передбачено механізм пролонгації Договору.
Відповідно до п. 7.3. Договору, для використання права пролонгувати Договір, позичальнику необхідно сплатити нараховані проценти за користування кредитом. Після отримання кредитодавцем відповідних коштів (відкладальна обставина) Договір вважається пролонгованим без вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін.
Як вбачається з Розрахунку заборгованості за договором № 0653-9595 від 21.03.2021 станом на 26.12.2024 позичальника ОСОБА_1 , відповідачем не здійснювалося будь-яких дій з метою погашення заборгованості та продовження строку кредитування.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Припис абз. 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору.
Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, зокрема, у частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. 
У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлені статтею 625 ЦК України проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. 
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Тобто, в судовому засіданні встановлено, що позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просив стягнути з відповідача окрім заборгованості за тілом кредиту, заборгованість за процентами за користування кредитом, однак з наданих суду розрахунків вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані не лише за період дії договору, а і поза межами строку дії договору, відповідачем не здійснювалося будь-яких дій з метою погашення заборгованості та продовження строку кредитування.
А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» відсотків за користування кредитом в розмірі 5040 грн. 00 коп. (в межах строку дії договору).
З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий колектор» підлягає сума заборгованості за Кредитним договором № 0653-9595 від 21 березня 2021 року в загальному розмірі 17040 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12000 грн. 00 коп. та заборгованості за відсотками в розмірі 5040 грн.00 коп.
Також, як вбачається з матеріалів справи, позивачем ТОВ «Новий Колектор» при зверненні до суду з даним позовом за вимогу майнового характеру було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 3720477181 від 11.08.2025.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки, позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, тому з відповідача на користь позивача – ТОВ «Новий Колектор» підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1146 грн. 52 коп.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 526, 530, 543, 554, 599, 610 - 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 4, 11, 12, 13, 81, 89, 137, 141, 263-266, 273ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» заборгованість за Кредитним договором № 0653-9595 від 21 березня 2021 року в розмірі 17040 грн. 00 коп., судовий збір в розмірі 1146 грн. 52 коп. 
Решті відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі 30 днів. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий:	  	О.  Г.  Казидуб