Справа № 569/8619/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі – Ковальчук О.Б., 
представника відповідача – адвоката Коновалової А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги позивач мотивував тим, що 07 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір (оферти) № 07.10.2024-100000669. 
Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 4 000 грн. 00 коп., строком на 98 дні. 
07 жовтня 2024 року відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 4 000 грн. 00 коп. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі.
В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подачі позову утворилась заборгованість, що підтверджується Заявкою, яка є невід`ємною частино оферти, у розмірі 9 880 грн. 00 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн. 00 коп., по процентам в розмірі 3 080 грн. 00 коп., по комісії в розмірі 200 грн., додатковій комісії в розмірі 600 грн. та неустойка в розмірі 2 000,00 грн.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2025 року відкрити загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 15.10.2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, в п. 4 прохальної частини позовної заяви просить розгляд справи проводити у відсутність представника. 
Представник відповідача – адвокат Коновалова А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в їх задоволенні відмовити.
Заслухавши думку прдеставника відповідача – адвоката Коновалової А.В., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 07 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 07.10.2024-100000669 шляхом подачі пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), Заявки, що є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн. строком на 98 днів, дата повернення кредиту 12.01.2025 року, шляхом безготівкового зарахування коштів на належні ТОВ «Споживчий центр» реквізити.
Вказаний договір підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним цифровим підписом з одноразовим ідентифікатором, який був надісланий останньому на фінансовий номер телефону.
Як вбачається з довідки платіжної системи «IPAY», ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за кредитним договором виконало шляхом перерахування грошових коштів на суму в розмірі 4 000 грн., з призначенням платежу «видача за договором № 07.10.2024-100000669 » на картковий рахунок: НОМЕР_1 .
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором становить 9 880 грн. 00 коп., з яких по тілу кредиту в розмірі 4 000 грн., по процентам в розмірі 3 080 грн., по комісії в розмірі 200 грн., додаткова комісія в розмірі 600 грн. та неустойка в розмірі 2 000 грн.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами є обґрунтованими.
Водночас, відповідачем у справі подано суду платіжну інструкцію № BMBC-69B4-EHP8-ACX2 від 16.02.2026 року про перерахування коштів в сумі 3 080,00 грн. на рахунок НОМЕР_2 , отримувач ТОВ «Споживчий центр», код 37356833, призначення платежу: Відсотки за користування кредитом, дог. 07.10.2024-100000669 та платіжну інструкцію № 1T1K-MTC6-01EE-A4332026 про перерахування коштів в сумі 4 000,00 грн. на рахунок UA103052990000026506026200756, отримувач ТОВ «Споживчий центр», код 37356833, призначення платежу: Повернення основної суми боргу, дог. 07.10.2024-100000669.
Суд зауважує, що не має можливості перевірити правильність нарахування процентів за користування кредитними коштами, оскільки Позивач, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості надав довідку-розрахунок про стан заборгованості за кредитним договором № 07.10.2024-100000669 від 07.10.2024 року.
При цьому, матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості, способу її нарахування та доказів того, що саме з умовами тексту договору та заявки, які надані до суду позивачем, відповідач розумів ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву до договору про надання банківських послуг.
Водночас, з платіжної інструкції № BMBC-69B4-EHP8-ACX2 від 16.02.2026 року про перерахування коштів в сумі 3 080,00 грн. та платіжної інструкції № 1T1K-MTC6-01EE-A433 від 16.02.2026 року про перерахування коштів в сумі 4 000,00 грн. на рахунок НОМЕР_2 , отримувач ТОВ «Споживчий центр», вбачається, що відповідач дійсно користувався кредитними коштами та повернув їх. 
Суд приходить до висновку, що відповідачем виконано зобов`язання по поверненню тіла кредиту та нарахованих позивачем процентів. 
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача неустойки, суд виходить з наступного.
Зі змісту п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, що триває станом на теперішній час.
Зважаючи, що Кредитний договір № 07.10.2024-100000669 укладений 07 жовтня 2024 року, тобто в період дії воєнного стану в Україні, відповідач звільнений від обов`язку сплати пені.
Тому суд, у стягненні з відповідача 2 000 грн. неустойки нарахованої за кожний день прострочення, відмовляє.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача комісії в розмірі 200 грн. та 600,00 грн., суд виходить з наступного.
Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»(10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).
Положення кредитного договору № 08.02.2024-100002088 від 08.02.2024 року про сплату позичальником на користь банку комісійної винагороди за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 800,00 грн. суперечать положенням ч. 1, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» і є нікчемними з моменту укладення цього правочину.
За таких обставин, позивачем без належних на те правових підстав нарахована комісія за надання кредиту та обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму в розмірі 800,00 грн., а відтак, позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з наведених вище підстав та задоволенню не підлягають.
Оскільки судом встановлено, що станом на час розгляду справи відповідач виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів повернув та сплатив, визначену позивачем суму процентів у розмірі 3 080,00 грн., суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено у повному обсязі, а тому витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 12-13, 76, 81, 141, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, - 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, код ЄДРПОУ 37356833).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , паспорт № НОМЕР_4 виданий органом 5610 24.04.2023 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя Рівненського
міського суду О.Я. Тимощук